Постанова 
Іменем України 

07 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 369/6804/16-ц 
провадження № 61-29180св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. В., Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,  
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Спецінтертранс»,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення  апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року, у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальні збитки у розмірі 308 527,70 грн, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
 
Вимоги обґрунтовувала тим, що 18 грудня 2015 року близько 6 години 
30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи пасажирським автобусом «Neoplan N208L», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Київ - Бишів в напрямку м. Бишів в межах с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого на обледенілій дорозі втратив керування транспортним засобом, з`їхав з автодороги на 
вул. Леніна, де на зустрічній смузі руху здійснив зіткнення з автобусом «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по вул. Леніна у напрямку автодороги Київ - Бишів. У результаті зіткнення пасажир автобуса «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI» ОСОБА_4 отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості. Крім того, транспортному засобу «Mercedes-Benz Sprinter 
416 CDI», власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є позивач, було завдано механічних ушкоджень.
 
24 червня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області постановлено ухвалу про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою, кримінальне провадження закрито. 
 
Діями ОСОБА_2 , які полягають у порушенні вимог пункту 1.5, підпункту «б» пункту 2.3., пункту 12.1 Правил дорожнього руху України та призвели до настання 18 грудня 2015 року дорожньо-транспортної пригоди, власникові транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків.
 
Вказаною ухвалою суду, постановленою у кримінальному провадженні, цивільні позови про стягнення матеріальної та моральної шкоди, пред`явлені цивільними позивачами, залишено без розгляду.
 
Відповідно до висновку експертного дослідження, проведеного ТОВ «Юніверсал Асістанс - Україна» від 04 січня 2016 року № 53850 розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 308 527,70 грн. Вказана сума є ринковою вартістю автомобіля на момент пошкодження.
 
У зв`язку з тим, що у добровільному порядку відповідач у справі не бажає відшкодовувати завдані збитки, ОСОБА_1 просила її позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь вказані кошти. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 15 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивач не надала суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої їй матеріальної шкоди, а звіт автотоварознавчого дослідження від 04 січня 2016 року № 53850, наданий позивачем, не є таким доказом.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 
15 серпня 2017 року скасовано  й ухвалено у справі нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь 
ОСОБА_1 матеріальні збитки, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 308 527,70 грн. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із встановлених у справі обставин та вважав, що особою, яка повинна відшкодовувати матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є відповідач у справі ОСОБА_2 , оскільки саме з його вини завдано таких збитків. Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи позивача щодо стягнення з відповідача суми шкоди, визначеної звітом від 04 січня 2016 року № 53850 про визначення розміру матеріального збитку в сумі 308 527,70 грн є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам статей 22, 1192 ЦК України та статей 58, 59 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення апеляційним судом.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги
У касаційні скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2017 року, 
ОСОБА_2 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року скасувати й направити справу до апеляційного суду на новий розгляд.
 
Мотивуючи касаційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що апеляційним судом під час розгляду справи в апеляційному порядку у порушення вимог статті 212 ЦПК України не було оцінено всі докази у справі.  
 
ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 повинна була довести неправомірність його дій, безпосередній причинний зв`язок між його неправомірними діями та шкодою, факт завдання шкоди та докази того, що відповідач є завдавачем  шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, однак, на його думку, позивачем вказане не доведено, зокрема у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять вироку у кримінальній справі чи постанови в адміністративній справі, в якій би було встановлено його вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 24 червня 2016 року у кримінальній справі № 369/4901/16-к не є належним доказом його вини як і витяг з кримінального провадження 
№ 1205110200004869.    
 
До того ж зауважує, що не є належними та допустимими доказами протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18 грудня 
2015 року, схема до протоколу огляду місця події, фотознімки дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такі процесуальні документи складені з порушенням процедури, визначеної кримінально-процесуальним кодексом України, зокрема під час проведення слідчої дії до місця проведення не запрошено учасників дорожньо-транспортної пригоди, а лише поняті, вказаний протокол не містить точного місця проведення процесуальної дії, посади слідчого, відсутні дані щодо дат народження понятих, відсутні характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації.
 
Вказує, що висновок судової автотехнічної експертизи від 15 березня 
2016 року № 8-02/97, а також висновок автотехнічної експертизи 
від 17 травня 2016 року № 8-02/470, проведені Київським обласним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, також не є належним доказом, оскільки дослідження проведено на підставі вказаних вище протоколу та схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди. 
 
Крім того ОСОБА_2 зазначає, що вказані дослідження проведено не на підставі ухвали суду, а відтак вони не є висновками експерта в розумінні статті 66 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи в апеляційному суді.
 
Також, на думку заявника, належним доказом не є й звіт автотоварознавчого дослідження від 04 січня 2016 року № 53850, яким визначено розмір заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків, оскільки із самого звіту не вбачається, що вказане дослідження проводилося саме за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 грудня 2015 року, та зроблено висновки про розмір шкоди, завданої саме в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Опис ушкоджень автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , у вказаному звіті та опис ушкоджень з протоколу огляду технічного стану автотранспортного засобу, складеного 18 грудня 2015 року, не співпадають, та описані у звіті ушкодження не є результатом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 18 грудня 2015 року.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу 
№ 369/6804/16-ц з Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
22 травня 2018 року справу № 369/6804/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу № 369/6804/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю .
 
Фактичні обставини справи
У справі встановлено, що 18 грудня 2015 року близько 6 години 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи пасажирським автобусом «Neoplan N208L», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Київ - Бишів в напрямку м. Бишів у межах с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області на відстані 29 м від дорожнього знаку «Початок населеного пункту Білогородка», не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого на обледенілій дорозі втратив керування транспортним засобом, з`їхав з автодороги на вул. Леніна, де на зустрічній смузі руху здійснив зіткнення з автобусом «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по вул. Леніна у напрямку автодороги 
Київ-Бишів.
В результаті зіткнення пасажир автобуса «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI»,   ОСОБА_4 отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому дистальних кінців діалізів обох кісток правого передпліччя зі зміщенням відламків, який, згідно з висновком експерта від 15 квітня 2016 року № 103/Д, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для їх загоєння необхідно більше 21 дня.
Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобові «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», державний номерний знак 
НОМЕР_2 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_1 , було завдано механічних ушкоджень.
За фактом дорожньо-транспортної пригоди 18 грудня 2015 року слідчим відділом Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внесено відомості до ЄРДР за 
№ 12015110200004869 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18 грудня 2015 року зафіксовано місце розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди.
Протоколом огляду транспортного засобу   «Neoplan N208L», державний номерний знак НОМЕР_1 зафіксовано виявлені пошкодження задньої частини автомобіля.
Протоколом огляду транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI» зафіксовано виявлені пошкодження лівої сторону авто, розбиті 4 вікна з лівої сторони, лобове скло, передню ліву частину автобуса.
Висновками судової автотехнічної експертизи від 15 березня 2016 року 
№ 8-02/97 та автотехнічної експертизи від 17 травня 2016 року № 8-02/470 встановлено, що причиною зіткнення зазначених вище транспортних засобів є невиконання водієм автобуса «Neoplan N208L», державний номерний знак НОМЕР_1 , вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 24 червня 2016 року було встановлено що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 1.5, підпункту «б» пункту 2.3, пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали - заподіянням потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Вказаною ухвалою суду від 24 червня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою 
статті 286 КК України на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження від 18 грудня 
2015 року № 12015110200004869 закрито.
Відповідно до висновку експертного дослідженнявід 04 січня 2016 року     № 53850, проведеного ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна», розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 308 527,70 грн. Вказана сума є ринковою вартістю автомобіля на момент пошкодження.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
За нормами частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
 
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 
 
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.
 
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 
2001 року № 1306, власник транспортного засобу має право довіряти в установленому порядку розпорядження транспортним засобом іншій особі.
Згідно з пунктом 2.2 вищеназваних Правил, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). 
 
Суд апеляційної інстанції, встановивши на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 
2016 року у справі № 369/4901/16-к, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_2 , який керував автобусом «Neoplan N208L», державний номерний знак НОМЕР_1 , з відома власника транспортного засобу ТОВ «Спецінтертранс», однак на час дорожньо-транспортної пригоди будь-яких обов`язків за трудовим договором не виконував, та який порушив вимоги пункту 1.5, підпункту «б» пункту 2.3, пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зробив правильний висновок, що ОСОБА_2 є особою, яка повинна відшкодувати матеріальну шкоду, що є предметом даного позову.
 
Відповідно до звіту від 04 січня 2016 року № 53850 про визначення розміру матеріального збитку, проведеного ТОВ «Юніверсаласістанс-Україна» в особі оцінювача Джуня С. М. (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 25 грудня 2004 року НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 28 січня 2005 року № 2177) розмір матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI»,  державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 308 527,70 грн. Вказана сума є ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
 
Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. 
 
Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків унаслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
 
Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд мав підстави погодитися з доводами позивача про стягнення з відповідача суми збитків, визначеної звітом від 04 січня 2016 року № 53850 у розмірі 
308 527,70 грн, врахувавши, крім іншого, що відповідач доводів на спростування розміру збитків не наводив.
 
Апеляційний суд правильно вважав необґрунтованим посилання суду першої інстанції як на підставу відмови в позові на порушення затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів під час проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу та складання звіту від 04 січня 2016 року № 53850, оскільки відповідно до норм статей 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, саме на сторони покладено обов`язок доведення чи спростування обставин справи. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині розміру заподіяння шкоди, надала вказаний вище звіт про визначення розміру завданої шкоди, а відповідач на спростування вказаного розміру шкоди доказів не подавав, клопотання щодо призначення відповідної експертизи не заявляв, лише вказував у запереченні проти позову від 27 липня 2016 року про неможливість визнання звіту від 04 січня 2016 року № 53850 належним та допустимим доказом, хоча судом першої інстанції сторонам роз`яснювались їх права та обов`язки щодо доведення тих обставин, на які вони посилаються на підтвердження своїх вимог, зокрема право заявляти клопотання про призначення експертизи.
 
Доводи касаційної скарги про те, що наданий позивачем звіт не може бути визнано належним доказом, оскільки в самому звіті не зазначено, що вказане дослідження проводилося саме за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 грудня 2015 року, та зроблено висновки про розмір шкоди, завданої саме в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки вказаний довід був предметом розгляду в апеляційному суді та був належним чином спростований. 
 
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи, зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо установлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З урахуванням вказаного вище, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки таке рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. П. Курило