Постанова
Іменем  України 
 
26 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 199/9339/16-ц
 
провадження № 61-32330св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                   Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 рокуу складі судді Руденко В. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Каратаєва Л. О., Ткаченко І. Ю.,  
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до               ОСОБА_2 , у якому просила стягнути аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4  частини від усіх видів заробітку (доходів) починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання або до 23 років.
Позовна заява мотивована наступним. 
Вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на її утриманні, оскільки отримує вищу освіту.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини доходів ОСОБА_2 щомісячно, починаючи стягнення із 22 грудня 2016 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання - 02 липня 2020 року, або до досягнення 23-річного віку за умови, що він буде продовжувати навчання.
 
В іншій частині позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що майнове становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця на період навчання сина. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року змінити в частині розміру аліментів, а саме стягнути із ОСОБА_2 аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4  частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму до досягнення ним 23-річного віку за умови, що він буде продовжувати навчання.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували її майнове становище та навчання сина на стаціонарній формі навчання. А також те, що ОСОБА_2 не має на утриманні дітей та дружини, окрім їхнього спільного сина.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу із суду першої інстанції та надано строк для подання заперечень на неї.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». 
 
Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції                     у цивільних справах є Верховний Суд.
 
06 червня 2019 року указана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу на надходили
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
ОСОБА_3 є студентом першого курсу Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» із 05 серпня 2016 року. Термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» до 02 липня 2020 року.
 
ОСОБА_2 має можливість працювати, отримує соціальну допомогу від держави, інших утриманців не має. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
 
Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від О6 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосуваня статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
 
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
 
Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
 
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, встановили фактичні обставини справи, походження дитини від батька, урахували інтереси та майнове становище повнолітнього сина, який продовжує навчання, а також майнове становище відповідача, відсутність на його утриманні інших дітей. 
 
З урахуванням установленого, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених статтями 182, 191, 199, 200 СК України підстав для часткового задоволення позовних вимог, визначивши аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно на повнолітнього сина з моменту пред`явлення позову і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.
 
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                            Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            М. М. Русинчук