ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року 
м. Київ
Справа №  916/1701/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.  - (головуючого), Банаська О.О., Ткаченко Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Разек Черкаси"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від  04.04.2019
у справі № 916/1701/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Разек Черкаси"
до відповідача Фізичної особи - підприємця Захарчишина Михайла Петровича
про стягнення 328    205,85   грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст  вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Разек Черкаси" (далі - ТзОВ "Разек Черкаси") звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Захарчишина Михайла Петровича (далі - ФОП Захарчишин М.П.) про стягнення 328   205,85     грн, з яких: 229     320,00 грн. - основний борг, 70   630,56 грн. - пеня, 22   450,04 грн. - індекс інфляції, 5   805,25 грн. - 3% річних, крім того позивач просив стягнути судовий збір у сумі 4     923, 10 грн..

Обґрунтовуючи підстави заявленого позову ТзОВ "Разек Черкаси" посилалось на невиконанням відповідачем зобов`язань за договором від 01.06.2017 №06062017 щодо виготовлення інструменту та неповернення авансового платежу сплаченого позивачем  на виконання умов вказаного договору у розмірі 70% від загальної вартості, на яку нараховані пеня, 3% річних та інфляційні страти.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.11.2018 позовну  заяву ТзОВ "Разек Черкаси" задоволено частково. Стягнуто з ФОП Захарчишина М.П. на користь ТзОВ "Разек Черкаси" грошові кошти, перераховані у вигляді авансу за Договором №06062017 від 01.06.2017 у розмірі 229     320, 00 грн., пеню у розмірі 41     736,24 грн., інфляційні втрати - 22     450,04 грн., 3% річних - 5     805,05 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4     489,69 грн. В решті позову відмовлено. 

Рішення з посиланням на приписи статті 193 ГК України, статей 526, 610, 612,   611,   625 ЦК України, мотивовано наявністю порушеного права позивача, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе за Договором зобов`язань. 
Розмір пені перераховано з урахуванням приписів частини 6 статті 231 ГК України та стягнуто з відповідача на користь позивача 41   736,24 грн. замість 70   630,56 грн., заявлених в позові.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від  04.04.2019 рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2018 скасовано частково, викладено резолютивну частину в наступній редакції:
«Позов ТзОВ "Разек Черкаси" задовольнити частково. Стягнути з ФОП Захарчишина М.П. на користь ТзОВ "Разек Черкаси"  229     320, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3439,80 грн. В решті позову відмовити».

Аргументуючи постанову суд визнав за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи статті 1212  ЦК України та залишити без змін рішення суду в частині стягнення 229320,80 грн. перерахованого авансового внеску. 

У випадку повернення суми авансу на підставі статті 1212 ЦК України визнав  відсутніми підстави для нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Встановивши, що пункт 7.2 Договору №06062017 від 01.06.2017 суперечить частині 3 статті   549 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню.

3. Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги  

В касаційній скарзі ТзОВ "Разек Черкаси" просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від  04.04.2019 у справі № 916/1701/18 скасувати в частині відмовити у задоволенні позову про стягнення пені, інфляційних та 3% річних. Рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2018 у справі № 916/1701/18 залишити без змін.

В обґрунтування посилається на порушення апеляційним судом норм  матеріального права, а саме статей 6, 549, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України). 

Апеляційним господарським судом в порушення вимог закону не застосовано норми цивільного законодавства про пріоритет договору.

Висновок про те, що за негрошове зобов`язання чинним законодавством не передбачено стягнення пені, суперечить частині 2 статті 231 ГК України.

Крім того, ТзОВ "Разек Черкаси" подано заяву про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) з посиланням на укладений 22.05.2019 з ТзОВ «Разек А5 України» договір про відступлення права вимоги № 22/05/19.

4. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Від відповідача відзив на касаційну скаргу не надійшов, що відповідно до положень частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень.   

5. Фактичні обставини справи, встановлені судами
01.06.2017 між ФОП Захарчишиним      М.П. (Виконавець) та ТзОВ "Разек Черкаси" (Замовник) укладений Договір №06062017, за умовами якого Виконавець зобов`язується виготовити штампи та передати у власність замовнику, а Замовник - прийняти і оплатити узгоджену продукцію, іменовану надалі "Інструмент", по виставленим рахункам (п. 1.1. Договору). 

Відповідно до п. 3.1 Договору Виконавець зобов`язується виконати підготовчі роботи, розробку технічної документації, закупівлю матеріалів та виготовлення Інструменту не пізніше ніж за 60 календарних днів з моменту сплати авансу в розмірі 70% від загальної вартості, що вказана в додатку (Протокол специфікація) згідно даного Договору. Виконавець зобов`язаний виготовити Інструмент відповідно до затвердженої технічної та конструктивної документації та у строки, що вказані в п. 3.1 даного Договору (п. 4.6 Договору). 

Протягом 7 календарних днів після підписання даного Договору, Замовник здійснює авансову оплату на виготовлення Інструменту у розмірі 70% від загальної вартості, що вказана у додатку (Протокол специфікація) та рахунку-фактурі. Після проведення випробування Інструменту, підписання Акту виконаних робіт та передачі Інструменту Замовнику, Замовник упродовж 7 банківських днів сплачує Виконавцю 30% від встановленої вартості (п.п. 6.1, 6.2 Договору).

Даний Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2017 року. Сторонами також встановлено, що після завершення строку дії договору він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань лише в частині розрахунків. 

07.07.2017 позивач та відповідач укладали Додатки до Договору №06062017 від 01.06.2017, а саме: №№ 5, 6, 7, 8, 9, 10, за умовами яких сторони узгодили технічні завдання та протоколи специфікацій, за якими домовились, що:
-загальна вартість розробки та виготовлення Інструменту (штамп пробивний для профільної труби 110х30 стінкою 2,5 мм кроком 50мм вид перфорації Н) становить 109     200,00 грн. (Додатки №№ 5, 6 від 07.07.2017 до Договору № 06062017 від 01.06.2017);
-загальна вартість розробки та виготовлення Інструменту (штамп пробивний для профільної труби 60х30 стінкою 2,5 мм кроком 50мм вид перфорації Н) становить 109     200,00 грн. (Додатки №№ 7, 8 від 07.07.2017 до Договору № 06062017 від 01.06.2017);
-загальна вартість розробки та виготовлення Інструменту (штамп пробивний для профільної труби 30х30 стінкою 2,5 мм кроком 50мм вид перфорації Н) становить 109     200,00 грн. (Додатки №№ 9, 10 від 07.07.2017 до Договору № 06062017 від 01.06.2017).

17.07.2017 на виконання умов зазначених додатків до Договору від 01.06.2017 позивач перерахував на рахунок відповідача авансову оплату на виготовлення Інструменту у розмірі 70% від загальної вартості, а саме 229   320,   00   грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом платіжного доручення №2899.

Відповідач у строк встановлений п. 3.1 Договору свої зобов`язання з виконання підготовчих робіт, розробки технічної документації, закупівлі матеріалів та виготовлення Інструменту до 14.09.2017 не виконав, у зв`язку з чим, позивач 22.05.2018 звернувся до відповідача з претензією щодо повернення авансу, а 07.08.2018 - з відповідним позовом до господарського суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

Відповідно до частини 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею  846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та частиною 7 статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною 1 статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним, колегія суддів вважає, що після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору можливим є виконання відповідачем робіт за цим договором та їх прийняття позивачем (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Згідно з частиною 1 статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 849 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, у разі якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.

Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині  стягнення з відповідача суми грошових коштів, сплачених в  якості авансового платежу, визнав за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи статті 121 ЦК України.

Враховуючи наведені вище положення законодавства, колегія суддів зазначає, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов`язань за ним. 

У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави, чого в цьому спорі судом апеляційної інстанції не було встановлено.

У даному випадку відмова замовника від договору або від прийняття виконання зобов`язання за договором могла бути підставою для вимоги про повернення невикористаної частини авансу на підставі статті 1212 ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.08.2018 по справі №910/9055/17.

Застосовуючи статтю 1212 ЦК України, судом апеляційної  інстанції, не було встановлено, чи відбулося припинення зобов`язання за договором або відмова кредитора від прийняття виконання зобов`язання за договором, враховуючи  положення закону, договору та наявні матеріали справи.

У цій справі важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають  із встановлених обставин.  Саме встановлення правовідносин, які склалися між  сторонами договору, дає можливість  суду остаточно визначитися, яка правова норма підлягає застосуванню  до цих  правовідносин.

Щодо посилання суду апеляційної інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/10156/17 колегія суддів  вважає за необхідне зазначити, що правові висновки про можливість застосування норм матеріального права, а саме ст. 1212 ЦК України, викладені у наведеній постанові, зроблені виходячи з інших правових підстав та обставин справи, а саме, оплати позивачем грошових коштів на виконання умов договору, визнаного згодом недійсним, тобто набуття відповідачем грошових коштів без  достатньої  правової підстави. 

Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій на умовах пунктів 7.1, 7.2 Договору №06062017 від 01.06.2017, необхідно було дослідити можливість застосування у даному випадку відповідних норм законодавства, зокрема статей 230, 231 ГК України, що визначають правову природу штрафу та пені як штрафних санкцій та які є спеціальними для суб"єктів господарювання

Зважаючи на те, що вимога про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування чужими коштами є похідною від вимоги про стягнення авансового платежу в сумі 229320,80 грн., колегія суддів вважає передчасними висновки суду, прийняті за результатами.

7. Щодо розгляду заяви ТзОВ "Разек Черкаси" про заміну  сторони у справі (правонаступництво)

Відповідно до ста 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права, фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. 

Для вирішення питання щодо наявності або відсутності правових підстав для здійснення заміни сторони у зобов`язанні необхідно дослідити докази, надані на їх підтвердження.

До заяви ТзОВ "Разек Черкаси" долучено копію договору про відступлення права вимоги від 22.05.2019 № 22/05/19, укладений між ТзОВ "Разек Черкаси" та ТзОВ "Разек А5 Україна", та копію повідомлення ФОП Захарчишина М.П. про відступлення права вимоги від 22.05.2019 № 1,  на які посилається у своїй заяві ТзОВ "Разек Черкаси".

Згідно з ч. 2 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з тим, додані до касаційної скарги копії договору  про відступлення права вимоги від 22.05.2019 № 22/05/19. та повідомлення ФОП Захарчишина М.П. про відступлення права вимоги від 22.05.2019 №1, не відповідають вище викладеним вимогам, оскільки не містять назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копій.

З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ТзОВ "Разек Черкаси" про заміну  сторони у справі.

Водночас, колегія суддів вважає необхідним вказати на те, що, за наявності підстав і у передбачений законом спосіб, ТзОВ "Разек Черкаси" не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з відповідною  заявою про заміну  сторони у справі та належними доказами на її підтвердження. 

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

В частині 4 даної статті зазначено, що  суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 3 статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на вищенаведені обставини,  колегія суддів під час касаційного розгляду дійшла висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права,  що є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та вимагає направлення справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, надати належну оцінку викладеним вище доводам та запереченням сторін,  застосувати норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин,  та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Згідно з положеннями частини 2 статті 316 ГПК України постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

9. Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням постанови апеляційного господарського суду і передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями    300, 301, 304, 310, 314 - 317 ГПК України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Разек Черкаси" задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від  04.04.2019 у справі № 916/1701/18 скасувати.

3.  Справу № 916/1701/18 направити на новий апеляційний розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            Огороднік К.М.

Судді                                                                                              Банасько О.О.

                    '                                                                            Ткаченко Н.Г.