ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
24 квітня 2019 року
м. Київ
 
Справа № 461/889/13-ц
Провадження № 14-11цс19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ситнік О. М., 
 
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко  Н. П. , Прокопенка О. Б. , Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г., 
 
учасники справи:
позивач - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради (далі - Галицька РА, Львівська міськрада відповідно),
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіносвіт» (далі - ТОВ «Кіносвіт»), 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівська міськрада, ОСОБА_4 , 
 
розглянула в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  Галицької РА 
 
на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року в складі колегії суддів Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,
 
у цивільній справі за позовом  Галицької РА до ТОВ «Кіносвіт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівська міськрада, ОСОБА_4 , про зобов`язання демонтувати тимчасову огорожу; за зустрічним позовом ТОВ «Кіносвіт» до Галицької РА , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівська міськрада, ОСОБА_4, про визнання незаконною бездіяльності та визнання права на розміщення огорожі, та
 
УСТАНОВИЛА:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2013 року Галицька РА звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що ухвалою Львівської міськради від 16 березня 2006 року № 3469 передано ТОВ «Кіносвіт» у користування земельну ділянку площею 0,1040 га, що розташована на АДРЕСА_1 АДРЕСА_2, строком на 10 років за рахунок земель житлової та громадської забудови для обслуговування існуючих споруд. 30 березня 2006 року Галицька РА та ТОВ «Кіносвіт» уклали договір оренди вказаної земельної ділянки. 
 
03 листопада 2011 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - Інспекція) видала ТОВ «Кіносвіт»дозвіл на виконання будівельних робіт, однак усупереч вимогам пункту 27 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», відповідач не повідомив Галицьку РА про початок їх виконання. 
 
01 листопада 2012 року ТОВ «Кіносвіт» звернулося до Галицької РА з проханням видати дозвіл на встановлення огорожі будівельного майданчику на АДРЕСА_3 у зв`язку з початком будівництва об`єкта «Реконструкція нежитлових приміщень першого поверху будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та їх розширення під торгівельно-розважальний центр».
 
27 грудня 2012 року Галицька РА повідомила ТОВ «Кіносвіт» про неможливість надання дозволу на встановлення будівельного майданчика до вирішення справи за адміністративним позовом Департаменту містобудування Львівської міськради до Інспекції про визнання недійсним дозволу на виконання будівельних робіт та зупинення здійснення будівельних робіт до моменту належного оформлення. Незважаючи на заборону, відповідач без відповідного погодження встановив тимчасову огорожу за вказаною адресою. 
 
Посилаючись на наведене та на те, що відповідач не виконує вимоги Галицької РА щодо проведення демонтажу тимчасової огорожі у зв`язку з відсутністю відповідного дозволу, позивач просив зобов`язати ТОВ «Кіносвіт» демонтувати тимчасову огорожу зі сторони будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2.
 
У січні 2015 року ТОВ «Кіносвіт» звернулося до суду із зустрічним позовом, у якому зазначало, що 07 квітня 2006 року виконавчий комітет Львівської міськради надав дозвіл на проектування нежилих приміщень першого поверху будинків на АДРЕСА_1 – АДРЕСА_2 та їх розширення під торгівельно-розважальний центр. 
 
24 травня 2017 року ТОВ «Кіносвіт» надано дозвіл на виконання робіт із розробки конструкції кінотеатру і подальшої реконструкції нежитлових приміщень за вказаною адресою.
 
27 березня 2008 року ТОВ «Кіносвіт» надано дозвіл на встановлення тимчасового будівельного майданчика на АДРЕСА_3 строком дії з 01 квітня по 31 грудня 2008 року. Після закінчення проведення робіт із розробки реконструкції кінотеатру, будівельні роботи були тимчасово призупиненні з метою подальшого оформлення містобудівної документації, однак огорожу не було демонтовано з підстав дотримання правил техніки безпеки.
 
У подальшому виникла необхідність отримання дозволу на встановлення огорожі на вул. Нижанківського у зв`язку з початком будівництва об`єкта «Реконструкція нежитлових приміщень першого поверху будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та їх розширення під торговельно-розважальний центр», у видачі якого було відмовлено до розгляду по суті позову Департаменту містобудування Львівської міськради до Інспекції про визнання недійсним дозволу на виконання будівельних робіт та зупинення здійснення будівельних робіт до моменту належного оформлення.
 
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського  апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року, у задоволенні вказаного позову відмовлено, у зв`язку з чим ТОВ «Кіносвіт» звернулося до Львівської міськради з проханням надати відповідний дозвіл на встановлення огорожі.
 
Посилаючись на те, що Львівська міськрада так і не надала дозвіл на встановлення огорожі будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_1 – АДРЕСА_2 , однак відповідно до принципу дії мовчазної згоди, передбаченого Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», ТОВ «Кіносвіт» набуло право на її встановлення, позивач просив: визнати незаконною бездіяльність Галицької РА щодо розгляду звернення ТОВ «Кіносвіт» про надання дозволу на встановлення тимчасової огорожі будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_1 – АДРЕСА_2 ; визнати за ТОВ «Кіносвіт» право на розміщення цієї огорожі на підставі виданого Інспекцією дозволу на виконання будівельних робіт.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року позов  Галицької РА задоволено. Зобов`язано ТОВ «Кіносвіт» демонтувати тимчасову огорожу зі сторони будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Кіносвіт» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Кіносвіт» не повідомило Галицьку РА про початок виконання будівельних робіт та за відсутності відповідного дозволу самочинно встановило тимчасову огорожу на АДРЕСА_1 – АДРЕСА_2 , а тому позовні вимоги Галицької РА підлягають задоволенню. Крім того, суд взяв до уваги закінчення строку дії договору оренди від 30 березня 2006 року, а також рішення Господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року, яким ТОВ «Кіносвіт» зобов`язано звільнити самовільно зайняті земельні ділянки площею 0,0068 га та 0,0095 га на АДРЕСА_1 – АДРЕСА_2 , та привести їх у попередній стан шляхом демонтажу огорожі та відновлення верхнього ґрунтового покриву. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Кіносвіт» відмовлено за безпідставністю.
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кіносвіт» задоволено частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; у редакції, чинній на момент постановлення ухвали), оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що спірні правовідносини виникли при виконанні господарського договору, сторонами якого є юридичні особи, а тому такий спір підлягає розгляду господарськими судами, а не у порядку цивільного судочинства, як помилково вважав суд першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
Галицька РА звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд зробив помилковий висновок, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки позов Галицької РА до ТОВ «Кіносвіт», Львівської міськради про зобов`язання демонтувати тимчасову огорожу, не є спором, що виник при укладенні, зміні, розірванні чи виконанні господарських договорів, тому відповідно до статей 319, 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
 
Позиція інших учасників справи
 
У липні 2018 року до Верховного Суду від ТОВ «Кіносвіт» надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Відзив мотивовано тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, оскільки спір виник між юридичними особами з приводу встановлення ТОВ «Кіносвіт» тимчасової огорожі будівельного майданчика у процесі здійснення ним господарської діяльності.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, а ухвалою від 12 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину шосту статті 403 ЦПК України, яка передбачає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2019 року справу прийнято для продовження розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
 
Позиція Великої Палати Верховного Суду
 
Велика Палата Верховного Суду, заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі та відзиві доводи, матеріали справи, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково з огляду на таке.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Вирішуючи питання юрисдикційності цього спору, Велика Палата Верховного Суду керується такими міркуваннями.
 
У статті 124 Конституції України закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. 
 
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. 
 
Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
 
За змістом статті 15 ЦПК України у вказаній редакції, як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.
 
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. 
 
Аналогічну норму закріплено й у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.
 
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, і це правило є загальним.
 
За вимогами статті 1 Господарського процесуального кодексу України (тут і далі - ГПК України; у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.  У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.
 
Згідно із частиною першою статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; Рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 зазначеного Кодексу господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.
 
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - КАС України; у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
 
У пункті 1 частини першої статті 3 КАС України вказано, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
 
Адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах (пункт 6 частини першої зазначеної статті).
 
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої зазначеної статті).
 
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина третя статті 6 КАС України).
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
 
Стаття 50 цього Кодексу визначає сторони в адміністративному процесі, якими є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду надано такому суб`єкту законом (аналогічні положення закріплені у статті 46 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року).
 
З позовної заяви Галицької РА вбачається, що підставою вимоги про зобов`язання ТОВ «Кіносвіт» демонтувати тимчасову огорожу будівельного майданчика зі сторони будинків № 3 на просп . АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 стала відсутність відповідного дозволу Галицької РА на встановлення такої огорожі. 
 
За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Пунктом 6 частини першої статті 7 Закону Українивід 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) закріплено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.
 
Згідно з абзацом 14 статті 2 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» (далі - Закон № 2780-XII) контроль за дотриманням містобудівного законодавства є одним з головних напрямів містобудівної діяльності Отже, здійснення вказаного контролю у сфері містобудівної діяльності повноважними органами є управлінською діяльністю.
 
Державний контроль у сфері містобудування здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, органами місцевого самоврядування та іншими уповноваженими на це державними органами (стаття 24 Закону № 2780-XII).
 
За змістом статті 1 Закону № 280/97-ВР в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
 
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV«Про архітектурну діяльність» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин до уповноважених органів містобудування та архітектури належать, в тому числі й виконавчі органи міських рад.
 
Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (частина третя статті 13 зазначеного Закону).
 
До відання виконавчих органів міських рад, зокрема, належать делеговані повноваження зі здійснення контролю за технічним станом, використанням та утриманням об`єктів нерухомого майна усіх форм власності, а також здійснення контролю за використанням житлового фонду (підпункти 2, 5 пункту «б» статті 30 Закону № 280/97-ВР).
 
Відповідно до пункту 27 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), замовник зобов`язаний протягом семи календарних днів з дня отримання дозволу на виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання таких робіт відповідно до пункту 22 цього Порядку письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, місцеву держадміністрацію за місцезнаходженням об`єкта будівництва, а також державні органи у сфері пожежної та техногенної безпеки про початок виконання будівельних робіт.
 
На час подання позову позивач діяв на підставі Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міськради від 06 січня 2012 року № 4 (далі - Положення).
 
Згідно з пунктами 4.2.2, 4.3.4 Положення Галицька РА здійснює: нагляд та контроль за станом благоустрою житлового фонду на території відповідної адміністративно-територіальної одиниць; розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.
 
З огляду на наведені норми Галицька РА, як виконавчий орган Львівської міської ради, у сферах містобудування та житлово-комунального господарства має владні повноваження зі здійснення контролю за додержанням правил благоустрою та містобудівництва.І для виконання цих повноважень наділений правом звернення до суду з відповідними позовами.
 
Суди установили, що відповідач не виконує вимоги Галицької РА від 17 січня 2013 року щодо проведення демонтажу тимчасової огорожі у зв`язку з відсутністю відповідного дозволу Галицької РА на її встановлення (а. с. 11).
 
Оскільки ТОВ «Кіносвіт» добровільно не виконало вимоги позивача та не усунуло допущених порушень, позивач як суб`єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій зі здійснення контролю у сфері містобудування звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача вчинити дії з демонтування самочинно встановленої огорожі.
 
З огляду на це відносини між сторонами є публічно-правовими, а тому спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
 
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах неодноразово викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11 (провадження № 14-48цс18), від 15 травня 2018 року у справі № 520/10754/14-ц (провадження № 14-108цс18), від 16 жовтня 2018 року у справі № 826/12543/16 (провадження № 11-520апп18), від 28 листопада 2018 року у справі № 369/13415/17 (провадження № 14-469цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 826/7203/17 (провадження № 11-1168апп18) та інших.

Суд апеляційної інстанції не врахував особливості правовідносин, які виникли між сторонами, та неправильно визначився з юрисдикцією вказаного спору, оскільки підстав вважати, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства немає.
 
Зустрічні позовні вимоги ТОВ «Кіносвіт» до Галицької РА , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівська міськрада, ОСОБА_4 , про визнання незаконною бездіяльності та визнання права на розміщення огорожі також відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час подання зустрічного позову) та пункту 1 частини першої статті 19 КАС України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач оскаржує бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Галицької РА, і такі вимоги нерозривно пов`язані з первісним позовом Галицької РА .
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Згідно з вимогами частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Велика Палата Верховного Суду вважає, що ухвалу суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно змінити, закривши провадження у цивільній справі з зазначених вище мотивів.У такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Велика Палата Верховного Суду роз`яснює позивачу, що його позов віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
 
Керуючись статтями 141, 258, 259, 400, 402, 403, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду 

ПОСТАНОВИЛА:
 
Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року щодо мотивів закриття провадження у справі змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                  О. М. Ситнік
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                        Н. П. Лященко 
С. В. Бакуліна                                        О. Б. Прокопенко  
Д. А. Гудима                                           І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська                                О. С. Ткачук 
О. С. Золотніков                                    В. Ю. Уркевич
В. С. Князєв                                           О. Г. Яновська
                                              Л. М. Лобойко