ПОСТАНОВА
Іменем України

13 червня 2019 року 
Київ
справа №805/1838/16-а
касаційне провадження №К/9901/26586/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 (головуючий суддя - Блохін А.А., судді: Гаврищук Т.Г., Сухарьок М.Г.) у справі №805/1838/16-а за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкової вимоги та рішення, -
В С Т А Н О В И В :
Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства у липні 2016 року звернулося з позовом до Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкової вимоги від 03.03.2016 №160-17 про сплату боргу із земельного податку в сумі 46077,13 грн. та рішення від 03.03.2016 №17/05-14-17 про опис майна у податкову заставу.
Донецький окружний адміністративний суд постановою від 25.08.2016 позов задовольнив.
Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 29.11.2016 скасував постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2016 та прийняв нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2016.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 30 Податкового кодексу України, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства перебуває на податковому обліку в Костянтинівській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.
Згідно з наданим відповідачем розрахунком та карткою особового рахунку за позивачем станом на 02.03.2016 обліковується податкова заборгованість із земельного податку в сумі 46077,13 грн., яка утворилася у зв`язку з несплатою самостійно узгоджених грошових зобов`язань (земельний податок з юридичних осіб).
Так, відповідно до податкової декларації від 22.02.2016 (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства самостійно визначено щомісячне нарахування земельного податку по Костянтинівській міській раді (в сумі 43668,27 грн.) та по Іванопільській сільській раді (в сумі 2411,32 грн.).
З метою погашення податкового боргу, який обліковується за позивачем, контролюючим органом направлялася податкова вимога від 03.03.2016 №160-17 про сплату заборгованості в сумі 46077,13 грн.    
Також податковим органом було прийнято рішення від 03.03.2016 № 17/05-14-17 про опис майна у податкову заставу.         
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час проведення антитерористичної операції з квітня 2014 року позивач звільнений від сплати земельного податку в силу положень статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції керувався тим, що використання встановленої Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII податкової пільги є правом платника податку, а не його обов`язком. Оскільки позивач при заповненні податкової декларації із земельного податку за 2016 рік не відобразив у відповідній графі податкової звітності відомості про застосування податкової пільги, то підстави для поширення на нього положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII щодо звільнення від сплати земельного податку відсутні.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Згідно з пунктом 286.2 пункту 286 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15.10.2014, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Положеннями статті 6 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (у редакції, чинній до 8 червня 2016 року) передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а саме - під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
З 08.06.2016 стаття 6 зазначеного Закону викладена в новій редакції: «звільняються суб`єкти господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».
У відповідності до частини четвертої статті 4 зазначеного Закону перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.
На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Місто Костянтинівка та село Іванопілля Донецької області входять до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р (втратило чинність) та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.20154 №1275-р (чинне).
З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що саме здійснення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції є підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Таким чином, відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає можливість утворення податкового боргу та, відповідно, формування контролюючим органом податкових вимог і виникнення права на поширення податкової застави.
Отже, оскаржувані акти індивідуальної дії, пов`язані з погашенням податкової заборгованості із земельного податку є безпідставними.
Висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для застосування до позивача положень законодавства про звільнення від сплати земельного податку з огляду на незаповнення ним графи податкової звітності щодо податкової пільги є необґрунтованим, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII не передбачено такої умови для звільнення.
Положення статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, які є спеціальними у спірних правовідносинах, звільняють суб`єктів господарювання від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції в силу прямої дії Закону.
Оскільки суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені обставини і без достатніх підстав скасував обґрунтовану та законну постанову суду першої інстанції, то постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 підлягає скасуванню із залишенням у силі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2016.
Згідно зі статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства задовольнити.
Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 у справі №805/1838/16-а скасувати.
Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2016 у справі №  805/1838/16-а залишити в силі.
Стягнути на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства судові витрати (судовий збір) у сумі 3307,2 грн. (три тисячі триста сім гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                             Т.М. Шипуліна
                                                                                                     Л.І. Бившева
                                                                                                                В.В. Хохуляк