ПОСТАНОВА
Іменем України

26 червня 2019 року 
Київ
справа №820/5784/17
адміністративне провадження №К/9901/51800/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О..,
суддів: Дашутіна І.В., Мельник-Томенко Ж.М.
розглянув в письмовому провадженні в касаційній інстанції справу № 820/5784/17
за позовом   ОСОБА_1 до Східної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року (прийняту в складі: головуючого - Бабаєва А.І.)  та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року (прийняту в складі колегії суддів: головуючого Яковенка М.М.,суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.), 
І. Суть спору:
1.          У листопаді 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, скаржник) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом ( з урахуванням уточнень) до Східної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - Відповідач) в  якому просив суд:
- визнати протиправними бездіяльність Східної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, що виразилась у невиплаті заробітної плати ОСОБА_1 за час відсторонення від посади у період з 21 червня 2017 року і по теперішній час;
- зобов`язати Східну об`єднану державну податкову інспекцію міста Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області нарахувати та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 за час відсторонення від посади починаючи з 21 червня 2017 року.
2.          Свої вимоги позивач обґрунтовує, що за весь період відсторонення ОСОБА_1 з від посади йому не здійснювалась виплата заробітної праці, що є порушенням діючого законодавства про працю.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3.          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
4.          Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у позивача не виникло підстав визначених Законом № 266/94-ВР для відшкодування заробітку за час його відсторонення від посади.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції 
5.          Позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
6.          У касаційній скарзі відповідач наполягає на тому, що за весь період відсторонення ОСОБА_1 від посади йому не здійснювалась виплата заробітної праці, що є порушенням діючого законодавства про працю та порушенням його прав. Також скаржник зазначає, що судами на невірно застосовані положення Закону №266/94-ВР від 01.12.1994 р. Вважає, що на роботодавця покладено обов`язок здійснювати виплату заробітної плати працівникам у строки, спосіб та розмірах, передбачених законодавством.
7.          Позивач просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
8.          Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, в якій посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
9.          Наказом Голови Державної фіскальної служби України № 3233-0 від 23.09.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступники пальника Східної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області.
10.          Позивач є державним службовцем, який займає відповідальне становище та відноситься до категорії «В», нарахування та виплати заробітної плати здійснюється відповідно до цього Закону.
11.          Першим слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42016000000003536 від 18.11.2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256, ч. 2 ст. 364, ч. З ст. 212, ч. 2 ст. 205 КК України.
12.          На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.06.2017 року винесено наказ ДФС України № 1450-0 від 21.06.2017 року, яким ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади на строк до 24.07.2017 року.
13.          Наказом ДФС України №1976-0 від 28.08.2017 року, винесеним на підставі ухвали слідчого судді Перського районного суду міста Києва від 02.08.2017 року, ОСОБА_1 продовжено відсторонення від займаної посади на строк до 25.09.2017 року.
14.          Наказом ДФС України №2392-0 від 25.10.2017 року, винесеного на підставі ухвали слідчого судді Перського районного суду міста Києва від 22.09.2017 року, ОСОБА_1 продовжено відсторонення від займаної посади на строк до 22.11.2017 року.
15.          На підставі ухвали слідчого судці Печерського районного суду міста Києва від 17.11.2017 року ОСОБА_1 продовжено відсторонення від займаної посади на строк до 17.01.2018 року.
16.          Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.01.2018 року ОСОБА_1 продовжено відсторонення від займаної посади на строк до 15.01.2018 року.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
15.          Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16.          За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАСУ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.  
17.          Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (ст.1 Кодексу законів про працю України).
18.          Закон України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.
19.          Відповідно до ст.1 Закон України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.          
20.          Відповідно до п.17 ч.З ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.
21.          Статтею 1 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94- ВР (далі по тексту - Закон № 266/94-ВР) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
22.          Відповідно до ч.1 ст. З Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.
23.          Приписами ст.2 Закону № 266/94-ВР визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, зокрема виникає у випадках:
- постановлення виправдувального вироку суду;
- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту па майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій. що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;
- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
24.          Відповідно ст.4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум. які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.
25.          Згідно зі статтею 11 Закону № 266/94-ВР у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
26.          Законом № 266/94-ВР встановлено порядок отримання громадянином втраченого заробітку за час відсторонення від посади на підставі ухвал слідчого судді винесених згідно КПК України в межах кримінального провадження.
27.          Порядок застосування Закону № 266/94-ВР визначений Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" затвердженого наказом Міністерства юстиції. Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (далі по тексту - Положення №6/5/3/41).
28.          Відповідно до п. 8 Положення № 6/5/3/41 згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. З Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.
29.          Пунктом 12 Положення № 6/5/3/41 встановлено, що у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу).
30.          Згідно з п.13 Положення № 6/5/3/41 не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека. Відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3. 4 ст. З Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

VI. Позиція Верховного Суду
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
31.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
32.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
33.          Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що кримінальне провадження стосовно позивача є не закінченим. Доказів незаконності відсторонення від посади позивачем до суду не надано.
34.          Законом № 266/94-ВР встановлений спосіб відновлення права позивача у випадку безпідставного застосування до нього відповідних заходів, при чому відповідальною особою в такому випадку є держава, в той же час такої правової підстави, як виплата заробітної плати під час відсторонення в межах КПК України не існує, а тому вважати, що відповідач не здійснюючи нарахування та виплату заробітної плати, допустив порушення прав позивача, не має підстав.
35.          Крім того, позивач є держслужбовцем, в той же час Законом України «Про державну службу», на підставі якого йому здійснювалась виплати заробітної плати, також не передбачено виплата такої плати на час його відсторонення від займаної посади яке здійснене в межах КПК України.
36.          За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що жодним нормативно-правовим актом, яким регулюються питання проходження публічної служби та правовідносини в оплати праці не встановлено обов`язку роботодавця здійснювати виплату працівнику заробітної плати час застосування до останнього заходу у вигляді відсторонення від посади.
35.          Щодо доводів позивача з приводу бездіяльності відповідача, колегія суддів зазначає, що правова природа такої бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень полягає у тому, що на такому суб`єкті перебуває встановлений законом, іншим нормативно-правовим актом обов`язок, який його спонукає до вчинення законних дій або прийняття рішень. А у випадку не виконання покладеного обов`язку через пасивність до нього, буде вказувати на певного роду бездіяльність.
36.          У той же час, такої бездіяльності судом не встановлено, а позивачем не доведена. відсутність протиправної поведінки з боку відповідача в межах спірних правовідносин.
37.          Необхідно зазначити, що відповідач, як орган державної влади повинен дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, а в цьому випадку Відповідач діяв з урахуванням вимог законодавства, та він не міг застосовувати не існуючих правових норм.
38.          Щодо посилань позивача на застосування положень ст.97 КЗпП, ст.22 Закону України «Про оплату праці», як такі, що вказують на бездіяльність, суд касаційної інстанції вважає їх помилковими, оскільки наведені норми жодним чином не доводять та не встановлюють обов`язок для відповідача продовжувати сплачувати заробіток на час не виконання позивачем будь-якої роботи. Наведенні норми мають зовсім іншу правову природу та складову правового регулювання суспільних відносин у сфері трудового законодавства, ніж ті, на підставі яких позивач формує свої вимоги.
43.          Посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини, жодним чином не встановлювали для Відповідача обов`язку на виплату заробітної плати позивача, та більш того не визначають його бездіяльність.
44.          Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідили та надали оцінку поданим сторонами доказам та дійшли правильного висновку про те, що ані нормами КПК України, ані нормами КЗпП України не передбачено нарахування та виплату заробітної плати працівнику, який відсторонений від посади.
45.          До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2018 року у справі №607/7189/16-ц.
46. Крім того, колегія суддів зазначає, що судами попередніх інстанцій встановлено, що з 21 червня 2017 року позивач не виходив на роботу, що підтверджується табелями обліку робочого часу, у яких стоять відмітки про відсутність позивача на робочому місці. (а.с. 111-118).
47.          До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2018 року у справі №607/7189/16-ц. 
48.          Таким чином висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
VII. Судові витрати
49.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    О.О.Шишов 

Судді                                                                                              І.В.Дашутін

                                                                                              Ж.М.Мельник-Томенко