Постанова                                                 
Іменем України
 
22 травня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 433/2893/16-ц
провадження № 61-34958св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Кузнєцова В. О.,                                       Погрібного С. О., 
                             Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,           
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області, Привільська сільська рада Троїцького району Луганської області,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3  на рішення Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня          2017 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Назарової М. В., Орлова І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла           ОСОБА_4 , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; присадибна земельна ділянка площею 0,1500 га, посвідчена державним актом серії НОМЕР_1 від 14 жовтня 2011 року, кадастровий номер НОМЕР_2 ; земельна ділянка площею 10,7275 га, посвідчена державним актом серії НОМЕР_3 від 19 березня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_4 ; земельний сертифікат серії НОМЕР_5 від 27 вересня 2002 року на земельну частку (пай) розміром 14,39 умовних кадастрових гектарів та грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку у ТВБВ «Ощадбанк». На випадок своєї смерті ОСОБА_4 04 березня 2016 року склала на його ім`я заповіт, яким усе своє майно після своєї смерті заповіла йому. Проте оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачено, відновити їх не уявляється можливим, що позбавляє його оформити спадщину у нотаріальному порядку. 
 
Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із: «А, а, г» - житловий будинок; «Е, Ж, і» - сараї; «З» - убиральня; «ПГ» - погріб; «1-3» - огорожа; «4» - колодязь; «5» - водопровід; присадибну земельну ділянку площею 0,1500 га, посвідчену державним актом серії НОМЕР_1 від 14 жовтня 2011 року, кадастровий номер НОМЕР_2 ; земельну ділянку площею 10,7275 га, розташовану на території Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, посвідчену державним актом серії НОМЕР_8 від 19 березня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_4 ; земельну частку (пай) розміром 14,39 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Привілля» посвідчену земельним сертифікатом серії НОМЕР_5 від 27 вересня 2002 року, грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку у ТВБВ «Ощадбанк» розташоване за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 
 
РішеннямТроїцького районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ним право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із: «А, а, г» - житловий будинок; «Е, Ж, і» - сараї; «З» - убиральня; «ПГ» - погріб; «1-3» - огорожа; «4» - колодязь; «5» - водопровід; присадибну земельну ділянку площею 0,1500 га, посвідчену державним актом серії НОМЕР_9                  від 14 жовтня 2011 року, кадастровий номер НОМЕР_2 ; земельну ділянку площею 10,7275 га, розташовану на території Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, посвідчену державним актом серії НОМЕР_10 від 19 березня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_4 ; земельну частку (пай) розміром 14,39 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Привілля» посвідчену земельним сертифікатом серії НОМЕР_5 від 27 вересня 2002 року, грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку у ТВБВ «Ощадбанк» розташоване за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 
 
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 20 січня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 та ухвалено додаткове рішення, яким визнано за заявником право власності на всі грошові кошти, розташовані на рахунках ТВБВ    № 10012/064 Філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», розташованого в смт Троїцьке Троїцького району Луганської області на ім`я         ОСОБА_4 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої за заповітом, так як він за вказаних обставин немає належних підстав для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, враховуючи, що померла на підставі наданих доказів є власницею зазначеного спадкового майна, існують усі законні підстави згідно з нормами діючого законодавства, за яких позивач має право на спадкове майно, але через незалежних від нього обставин не може скористатися таким правом у нотаріальному порядку. 
 
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2017року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 .
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд не встановив коло усіх можливих спадкоємців після смерті ОСОБА_4 та не притягнув їх до участі у справі, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, та ухвалення незаконного рішення у справі.

 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги 
 
У вересні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня     2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було ураховано повноваження спадкоємця ОСОБА_2 , у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню та розгляду в іншому складі суду з дослідженням усіх наявних доказів. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У червні 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Частиною четвертої статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до  суду першої інстанції.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення апеляційного суду - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 .
 
Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; присадибна земельна ділянка площею 0,1500 га, посвідчена державним актом серії НОМЕР_1 від 14 жовтня 2011 року, кадастровий номер НОМЕР_2 ; земельна ділянка площею 10,7275 га, посвідчена державним актом серії НОМЕР_3 від 19 березня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_4 ; земельний сертифікат серії НОМЕР_5 від 27 вересня 2002 року на земельну частку (пай) розміром 14,39 умовних кадастрових гектарів та грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку у ТВБВ «Ощадбанк».
 
На випадок своєї смерті ОСОБА_4 04 березня 2016 року склала заповіт, згідно з яким усе своє майно після своєї смерті заповіла ОСОБА_1 
 
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визнати за ним як спадкоємцем за заповітом право власності на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав на те, що до участі у справі не залучено спадкоємця після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на праві представлення свого батька  ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто раніше своєї матері ОСОБА_4 
 
Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими з огляду на наступне.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Згідно зі статтею 119 ЦПК України 2004 року позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно із вимогами пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.
 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. 
 
На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. 
 
Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
 
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 
 
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. 
За змістом статті 392 ЦК належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право спадкоємця на спадкове майно.
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
 
Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
До спадкування за законом закликаються особи визначені у статтях 1261-1265 ЦК України лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом. 
 
Під спадкуванням за правом представлення розуміється особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом (та деяких інших осіб), коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини нібито заступає її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Установивши, що  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом після смерті  ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що норми статті 1266 ЦК України, тобто спадкування за правом представлення, застосовуються лише щодо відносин  спадкування за законом (глава 86 ЦК України).  
 
Доктрина «Nemo pro parte testatus, pro parte intestatus decedere potest» – «Не може бути спадкування в одній частині майна за заповітом, а в іншій - за законом», вказує на те, що до спадкування за заповітом на одне і те ж майно не може бути закликаний і спадкоємець за заповітом, і спадкоємець за правом представлення, оскільки це суперечить главі 85 ЦК України. Право представлення не може застосовуватися при спадкуванні за заповітом, тобто ab intestato - спадкування всупереч заповіту. За змістом статті 1266 ЦК України спадкування за правом представлення має місце за умови, визначених частиною другою статті 1223 ЦК України. 
 
Враховуючи те, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем за заповітом, та не має права на спадщину після смерті ОСОБА_4 у порядку представлення свого батька            ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до смерті своєї матері ОСОБА_4 , Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
 
Суд апеляційної інстанції на порушення вимог статті 1266 ЦК України не визначився і з тим, чи є позивач спадкоємцем за правом представлення та на яке саме майно його право поширюється.
 
Під час нового розгляду справи, апеляційному суду належить встановити, чи порушені права ОСОБА_2 оскаржуваним ним рішенням суду першої інстанції, оскільки, у разі відсутності його порушених прав, апеляційному суду належало б вирішити питання про закриття апеляційного провадження, а в разі наявності таких обставин, суду необхідно перевірити рішення на предмет його законності та обґрунтованості. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий апеляційний розгляд, оскільки суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов передчасного висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції лише з підстав незалучення до участі у розгляді справи ОСОБА_2 
 
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від      21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (пункт 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (пункт 132).
 
Апеляційна інстанція переглядає рішення суду першої інстанції з питань факту та права, а касаційна - з питань права. 
 
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. 
 
З урахуванням того, що судапеляційної інстанції не переглядав рішення суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а лише вказав на те, що до участі у справі не залучено належного співвідповідача           ОСОБА_2 ., Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий апеляційний розгляд для перегляду судового рішення суду першої інстанції, оскільки до повноважень суду касаційної інстанції не входить питання оцінки доказів, суд касаційної інстанції не може agnoscere (брати на себе обов`язки) суду апеляційної інстанції. Крім того, особа, яка вважає, що судовим рішенням суду першої інстанції порушені її права, має право домагатися перегляду цього рішення судом вищої інстанції хоча б один раз, що забезпечить дотримання справедливих судових процедур. 
 
За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні підстави для скасування рішення Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2017 року та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Керуючись статтями 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                           С. О. Погрібний
 
                                                                                     О. В. Ступак
 
                                                                                                           Г. І. Усик