Постанова
Іменем України
 
26 червня 2019 року
місто Київ
 
справа № 216/2771/16-ц
провадження № 61-18279св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Кривбасшахтозакриття»,
третя особа - Дніпропетровська обласна державна адміністрація,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року у складі судді Бондарєвої О. І. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року у складі суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» (далі - ДП «Кривбасшахтозакриття») про стягнення компенсації за знесене домоволодіння, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за порушення виконання зобов`язань. 
Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що у 2013 році їй як власнику домоволодіння АДРЕСА_1 нарахована грошова компенсація за знесену садибу у розмірі 36 872, 88 грн. Згідно з робочим проектом «Ліквідація шахти «Саксагань» та реструктуризацією Державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова» шляхом його закриття» згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 14 лютого 2007 року № 72, обов`язки щодо відселення мешканців житлового масиву «Карнаватка» із зони зсуву земної поверхні від підземних розробок покладені на ДП «Кривбасшахтозакриття». На чисельні її звернення до відповідача отримувала письмові відповіді, що у зв`язку із відсутністю грошових коштів ДП «Кривбасшахтозакриття» не має можливості виплатити їй компенсацію за знесене домоволодіння у розмірі 36 872, 88 грн. Згідно з довідкою, виданою ДП «Кривбасшахтозакриття» 19 листопада 2013 року за вих. № 496, позивачу нарахована компенсація як власнику за будівлі та насадження у розмірі 36 872, 88 грн, проте зазначені грошові кошти не виплачені, тому просила суд стягнути з відповідача суму компенсації з урахуванням 3, 0 % річних у розмірі 3 226, 37 грн та інфляційних втрат у розмірі 32 663, 19 грн.
Стислий виклад заперечень відповідача
ДП «Кривбасшахтозакриття» проти позову заперечило, просило відмовити у його задоволенні з огляду на його необґрунтованість.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ДП «Кривбасшахтозакриття» на користь ОСОБА_1 72 762, 44 грн, вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем згідно із довідкою від 19 листопада 2013 року № 496 нараховано позивачу компенсацію у розмірі 36 872, 88 грн, проте грошові кошти не перераховані та не сплачені. Також суд зазначив, що факт існування обов`язку відповідача сплатити грошові кошти ним визнаний у відповіді на звернення позивача від 25 грудня 2013 року № 581. Керуючись положеннями статті 171 ЖК Української РСР, виходив з права позивача на отримання компенсації за знесене житло та насадження, яка була нарахована, проте не виплачена позивачу разом із компенсацією за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Кривбасшахтозакриття» відхилено. Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що відсутність грошових коштів та державного фінансування бюджетної програми на реструктуризацію та ліквідацію об`єктів підприємств з підземного видобутку залізної руди не є підставою для несплати відповідачу нарахованої компенсації. Також зазначив, що згідно з робочим проектом «Ліквідація шахти «Саксагань» та Реструктуризація державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова» шляхом його закриття» та згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 14 лютого 2007 року № 72, обов`язки щодо відселення мешканців житлового масиву «Карнаватка» із зони зсуву земної поверхні від підземних розробок покладені на ДП «Кривбасшахтозакриття». Посилання відповідача на Закон України від 28 грудня 2014 року «Про внесення зміни до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» не можна взяти до уваги, оскільки правовідносини виникли між сторонами до набрання чинності цим Законом, тому не підлягають застосуванню. Також суд зазначив про безпідставність посилання відповідача на пропуск позивачем позовної давності, починаючи облік її перебігу з грудня 2012 року, оскільки відповідачем не надано доказів обізнаності позивача про порушення його прав саме з цієї дати.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ДП «Кривбасшахтозакриття» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що суди неправильно застосували положення статті 171 ЖК Української РСР, оскільки позивач за знесений будинок отримала квартиру, а тому втратила право на компенсацію. Також заявник зазначив, що не є належним відповідачем у справі, оскільки у нього не виникло обов`язку зі сплати позивачу компенсації за знесене домоволодіння.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
ОСОБА_1 надала суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги з огляду на її необґрунтованість.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 11 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у квітні 2018 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 відселена з домоволодіння АДРЕСА_1 , через знаходження її домоволодіння у зоні зсуву земної поверхні від підземних розробок гірничо-рудних підприємств з наданням іншого житла, а також із виплатою грошової компенсації за знесене домоволодіння та насадження у розмірі 36 872, 88 грн, які станом на 19 листопада 2013 року їй не сплачені.
Виконання робочих проектів з відселення мешканців житлового масиву Карнаватка та виплату грошової компенсації за вилучене майно громадян, дерева та чагарники, а також поетапну рекультивацію відселених територій покладено на ДП «Кривбасшахтозакриття».
Згідно з робочим проектом «Ліквідація шахти «Саксагань» в частині відселення мешканців селища Карнаватка на базі робочих проектів «Ліквідація шахти «Саксагань» та «Реструктуризація ДП РУ ім. Кірова» шляхом його закриття» (ліквідації)»; Інструкції № 72-Д «Про порядок та умови розрахунків, пов`язаних зі зносом, переносом і відбудовою житлових будинків, споруд та пристроїв, що знаходяться в особистій власності громадян», згідно з оцінкою БТІ, позивачу за знесену садибу ДП «Кривбасшахтозакриття» нарахована компенсація у розмірі 36 872, 88 грн, яка через відсутність бюджетного фінансування у 2013 році не виплачена.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Такий випадок, зокрема, передбачений статтею 171 ЖК Української РСР, відповідно до якої у разі знесення жилих будинків, що є в приватній власності громадян, у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків на їх вибір або сплачується вартість будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель та пристроїв за своїм розсудом. За бажанням громадян виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів забезпечують їм (замість надання квартир) можливість позачергового вступу до членів житлово-будівельних кооперативів і одержання в них квартир.
Аналіз змісту статті 171 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що метою цієї правової норми є, по-перше, захист житлових прав власника будинку та інших осіб, які постійно проживають у будинку, і які позбавляються житла у зв`язку зі знесенням цього будинку, що є місцем постійного їх проживання, шляхом надання цим особам для проживання іншого жилого приміщення; та, по-друге, захист майнових прав власника будинку шляхом відшкодування йому вартості будинку, що зноситься.
При цьому, за змістом наведеної статті питання сплати вартості знесених будинків не ставиться в залежність від факту надання власникам іншого будинку (житла), з огляду на що доводи касаційної скарги про те, що позивач отримала квартиру, а тому втратила право на отримання компенсації, є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам та змісту наведеного закону.
Доводи заявника про те, що він є неналежним відповідачем у справі із посиланням на Закон України «Про внесення зміни до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» тотожні доводам апеляційної скарги, які обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, який дав їм належну оцінку. Відповідачем не надано доказів, що у нього не виникло обов`язку перед позивачем зі сплати компенсації за знесений будинок.
Відповідач, нарахувавши відповідно до чинного законодавства ОСОБА_1 суму компенсації, фактично визнав свій обов`язок з її виплати позивачу, про що окремо свідчить відповідь на звернення позивача з довідкою від 19 листопада 2013 року № 496 та від 25 грудня 2013 року № 581. Єдиною підставою неможливості виплати відповідачем суми компенсації, як зазначив сам відповідач, була відсутність належного бюджетного фінансування, що не може бути підставою для відмови у виплаті зазначених грошових коштів, а так само не є обґрунтованою підставою для відмови у позові.
При цьому, відповідно до пунктів 3, 4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації та ліквідації об`єктів підприємств гірничої хімії і здійснення невідкладних природоохоронних заходів в зоні їх діяльності, а також реструктуризації підприємств з підземного видобутку залізної руди, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2012 року № 160, одержувачами бюджетних коштів є Роздільське державне гірничо-хімічне підприємство «Сірка», Новояворівське державне підприємство «Екотрансенерго», Державне підприємство «Кривбасшахтозакриття». Одержувачі бюджетних коштів використовують бюджетні кошти згідно з планом, погодженим Мінекономрозвитку.
Згідно із пунктом 6 наведеного Порядку бюджетні кошти спрямовуються на виконання, зокрема, робочого проекту з ліквідації шахти «Першотравнева» та переведення її у спеціальний режим гідрозахисту гірничих робіт та селитебних територій Тернівського району м. Кривого Рогу; першочергових заходів з ліквідації шахти «Саксагань»; ліквідації шахти «Гігант», що додатково спростовує доводи касаційної скарги про пред`явлення позову до неналежного відповідача.
Судом враховано, що належний статус відповідача - заявника за касаційною скаргою - не становили спірного питання під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, ці обставини були визнані відповідачем, яким не заперечувалося, що позовні вимоги пред`явлено до належної сторони.
Суд зобов`язаний врахувати процесуальну поведінку відповідача, яким не заперечувалося існування боргу перед позивачем, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій з точки зору заборони суперечливої процесуальної поведінки (а.с. 31 - 33 та інші).
Аргументи касаційної скарги заявника висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, за яких суди задовольнили позов.
Таким чином, Верховний Суд дійшов переконання, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Вирішення питання про поновлення виконання оскаржуваних судових рішень
За правилами статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16 червня 2017 року зупинене виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.
Зробивши висновок про залишення без змін рішень судів першої та апеляційної інстанцій, постановлених у справі, Верховний Суд, керуючись частиною третьою статті 436 ЦПК України, поновлює їх виконання.
Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді                                                                                                              А. С. Олійник
 
С. О. Погрібний
 
Г. І. Усик
 
В. В. Яремко