Постанова
Іменем України
 
11 липня 2019 року
м. Київ
 
справа №774/98/18
провадження №61-39577ав18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,
за участю секретаря судового засідання - Патюк А. О.,
 
учасники справи:
заявник - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
боржник - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 27 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст скарги
У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 27 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Заява мотивована тим, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № SAMDN50000039734721 від 03 січня 2011 року в сумі 16 299,68 грн  та витрати по оплаті третейського збору у сумі 1 360,00 грн. 
Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило видати виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 27 лютого 2018 року.
Короткий зміст ухвали апеляційного суду, як суду першої інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 27 лютого 2018 року.
 
Судове рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції, мотивовано тим, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року скасувати, а справу направити до апеляційного суду, як суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки відповідачеві ОСОБА_1 надавались кредитні кошти на задоволення будь-яких особистих потреб. При цьому заявник у апеляційній скарзі посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6- 50цс12, де зазначено, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України 2004 року) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Таким чином, сторона яка ініціює звернення до суду вправі вибрати суд для вирішення спору і якщо закон не дозволяє третейським судами розглядати справи саме про захист прав споживачів, то особа вправі звернутися до суду загальної юрисдикції. 
У судове засідання учасники справи не з`явилися. 
Зважаючи на вимоги частини п`ятої статті 130, частини другої статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Зі змісту рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 27 лютого 2018 року вбачається, що 03 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDN50000039734721, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500,00 грн з подальшим збільшенням до 2 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна 30 днів». 
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував умови зазначеного договору, у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 16 299,68 грн. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників заявника, заінтересованих осіб, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 4 розділу IX ЦПК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 485 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.
Статтею 486 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди»до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди»(частину першу цієї статті доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори за споживчим договором, що виникають як під час укладення, так виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом № 2983-VІ виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб`єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах та їх предмета.
Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». 
Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» було ухвалено 27 лютого 2018 року, після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди», тобто третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону така справа не підвідомча.
Узагальнюючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду як суду першої інстанції про те, що спір про стягнення коштів за невиконання умов споживчого договору не підвідомчий третейському суду, що є обґрунтованою підставою для відмови у видачі виконавчого листа на вказане рішення третейського суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, як суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про порушення норм матеріального або процесуального права Апеляційного суду Дніпропетровської області.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість судового рішення не впливають. 
Керуючись частиною другою статті 351, статтею 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | В. О. Кузнєцов
| В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко