Постанова
Іменем України
 
31 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 622/437/14-ц
провадження № 61-26226св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року  у складі судді Шабас О. С. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Котелевець А. В., Піддубного Р. М., 
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2014 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4   07 травня 2013 року та посвідчений секретарем Писарівської селищної ради Золочівського району Харківської області на користь ОСОБА_3 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 станом на  07 травня 2013 року був важко хворою людиною, приймав сильнодіючі ліки та не міг власноруч підписати вказаний заповіт, крім того, не розумів значення своїх дій, заповіт засвідчено з порушенням форми, тобто він є нікчемним, так як не містить власноручного напису заповідача, що заповіт складений з його слів і ним прочитаний вголос, заповіт виготовлено секретарем сільради зі слів заповідача, про те не було особисто зачитано вголос, посвідчено без свідків, крім того не містить примітки про складання його за місцем проживання ОСОБА_4 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року залишено без змін. 
Рішення судів мотивовані тим, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, відсутні порушення діючого законодавства під час складання та посвідчення заповіту, які могли би бути підставою визнання його недійсним, крім того, на підставі висновку судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у примірниках заповіту виконаний ОСОБА_4 . 
Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі
У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати  рішенням Золочівського районного суду Харківської області  від 19 квітня 2017  року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено вимоги частини першої статті 218 ЦПК України (в редакцій, чинній на момент розгляду справи в суді), заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, не було встановлено особу заповідача, так як паспорт ОСОБА_4   з січня 2013 року знаходився у позивача, заповіт посвідчено без свідків, підпис в реєстрі № 34 зроблений не ОСОБА_4 
Позиція інших учасників справи
Інші учасники справи правом на подання заперечення на касаційну скаргу не скористалися. 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.
03 жовтня 2017 року цивільна справа № 622/437/14-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
15 травня 2018 року цивільна справа № 622/437/14-ц передана до Верховного Суду.  
05 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судами попередніх інстанцій  встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження,  яким заповів ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , а також все майно, на яке він матиме право за законом. Даний заповіт посвідчений секретарем Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області Григоренко Л.В. та зареєстровано у реєстрі за №34. Заповіт виконано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, містить запис про те, що він записаний зі слів ОСОБА_4 , до підписання прочитаний вголос заповідачем, його особу встановлено та дієздатність перевірено.
Відомості про посвідчення заповіту ОСОБА_4 містяться у журналі реєстрації нотаріальних дій Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області за 2013 рік за відповідним порядковим номером - 34. Журнал прошито та пронумеровано, що засвідчено підписом голови та печаткою відповідної сільради.
При відмові у задоволенні позову суди зробили висновок,  що заповіт виданий ОСОБА_4 07 травня 2013 року, відповідає загальним вимогам до заповіту, що передбачені ст. 1247 ЦК України, а саме, складений у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем, посвідчений відповідно до положень ст. 1251 ЦК України та відповідним чином зареєстрований.
При його складанні спадкодавець, розумів значення своїх дій, його особу та дієздатність було перевірено уповноваженою особою, яка здійснювала посвідчення заповіту. 
Встановивши, що ОСОБА_1   не довела наявність підстав, передбачених частиною другою статті 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту від 07 травня 2013 року 27 липня 2013 року, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги про те, що при складанні заповіту не було встановлено особу заповідача, так як паспорт ОСОБА_4   з січня 2013 року знаходився у позивача, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, так як ця обставина не була досліджена судами попередніх інстанцій. 
Доводи позивача про порушення судом першої інстанції вимог частини першої статті 218 ЦПК України не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути  підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення  ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі. 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017року  та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 липня  року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков 

В. І. Крат