ПОСТАНОВА
Іменем України

24 червня 2019 року 
Київ
справа №331/7421/17(2-а/331/243/2017)
адміністративне провадження №К/9901/48687/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів: Кашпур О.В., Уханенка С.А.
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу №331/7421/17
за позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.   Запоріжжя до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року (ухвалену в складі головуючого судді Світлицької В.М.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року (ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Головко О.В., суддів Суховарової   А.В., Ясенової Т.І.)
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - Центральне об`єднане УПФУ м. Запоріжжя) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, в якому просило суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 12 жовтня 2017 року ВП № 54300726 про накладення штрафу на Центральне об`єднане УПФУ м. Запоріжжя у розмірі 10200,00 грн. за невиконання рішення суду.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державний виконавець не мав правових підстав для застосування до нього штрафних санкцій, оскільки постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року в справі №331/7111/16-а була виконана у повній відповідності з резолютивною частиною вказаного судового рішення шляхом ініціювання повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії.
3. Позивач у позовній заяві стверджує, що рішення суду в справі №331/7111/16-а не містило зобов`язань прийняти конкретне рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з чим висновки державного виконавця про неналежне виконання рішення суду в справі №331/7111/16-а є необґрунтованими.
4. Відповідач позов не визнав, у запереченні проти позову зазначив, що рішення в справі №331/7111/16-а позивачем було виконано без урахування мотивів, якими суд керувався, задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
5. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року в адміністративній справі № 331/7111/16-а скасовано постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 грудня 2016 року та прийнято нову, якою частково задоволений позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя:
- визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя щодо відмови в задоволені заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком від 13 вересня 2016 року;
- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м.Запоріжжя повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком від 13 вересня 2016 року з урахуванням даних довідки Національного банку України від 09 вересня 2016 року №17-0008/75595 та постанов Правління Національного банку України від 10 липня 2015 року №456 та постанови Правління Національного банку України від 01 вересня 2015 року №572/ДСК «В» «Про затвердження розмірів посадових окладів (тарифних ставок) працівників Національного банку України».
6. У задоволені позову в іншій частині відмовлено.
7. 27 червня 2017 року Жовтневим районним судом міста Запоріжжя виданий виконавчий лист у справі № 331/7111/16-а.
8. 13 липня 2017 року Відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області відкрите виконавче провадження ВП №54300726 з примусового виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року в адміністративній справі №331/7111/16-а в частині зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 вересня 2016 року про перерахунок пенсії за віком.
9. 03 серпня 2017 року Центральним об`єднаним УПФУ м. Запоріжжя до органу Державної виконавчої служби направлено листа за №8550/11, в якому боржник повідомив, що на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року в справі № 331/7111/16-а Комісія з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при визначенні та виплаті пенсій Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя  16 березня 2017 року розглянула питання про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 і прийняла рішення про відмову в здійсненні такого перерахунку.
10. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області від 04 вересня 2017 року ВП № 54300726 на боржника накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду.
11. Накладаючи на боржника штраф указаною постановою, відповідач керувався тим, що боржник постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року у справі №331/7111/16-а виконав у спосіб, що не відповідає змісту резолютивної частини вказаного рішення, оскільки питання про перерахунок пенсії ОСОБА_1 було вирішено без урахування постанов Правління Національного банку України від 10 липня 2015 року №456, від 01 вересня 2015 року №572/ДСК і довідки Національного банку України від 09 вересня 2016 року №17-0008/75595.
12. Водночас у постанові про накладення штрафу зазначено, що повторно відмовляючи у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , боржник керувався тими ж мотивами, оцінку яким уже надав Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у справі №331/7111/16-а, визнаючи їх протиправними й задовольняючи позов.
13. 26 вересня 2017 року відповідачем до Центрального об`єднаного УПФУ міста Запоріжжя направлено вимогу, якою зобов`язано негайно виконати рішення суду у справі №331/7111/16-а.
14. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області від 12 жовтня 2017 року ВП №54300726 на Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Запоріжжя накладено штраф за повторне невиконання рішення суду в розмірі 10200,00 грн.
15. Суд апеляційної інстанції встановив, що накладаючи на боржника штраф за повторне невиконання рішення суду, відповідач керувався тим, що рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року в справі №331/7111/16-а залишилося не виконаним, оскільки повторно розглядаючи заяву ОСОБА_1 , боржник не врахував висновків суду й відмовив у перерахунку пенсії з тих самих підстав, що були визнані незаконними рішенням суду в справі № 331/7111/16-а.
16. Не погоджуючись з постановою про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
17. Постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
18. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суди першої та апеляційної інстанцій керувались тим, що виконуючи постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, територіальний орган Пенсійного фонду України повністю проігнорував її висновки, прийнявши рішення, яке за змістом і викладеними у ньому мотивами тотожне тому, що визнано судом протиправним і скасоване.
19. З урахуванням викладених обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року залишилася невиконаною.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
20. У касаційній скарзі відповідач, не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, просить їх скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити.
21. На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставних висновків про те, що Центральним об`єднаним УПФУ м. Запоріжжя не було виконане рішення суду в справі № 331/7111/16-а.
22. Скаржник стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що в постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року відсутнє зобов`язання перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на певних умовах, у зв`язку з чим відмова в здійсненні перерахунку пенсії за наслідками повторного розгляду відповідної заяви не може свідчити про бездіяльність Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя у питанні виконання зазначеної постанови.
23. Скаржник також наголошує, що Центральне об`єднане УПФУ м. Запоріжжя не може здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням постанов Правління Національного банку України від 10 липня 2015 року №456, від 01 вересня 2015 року №572/ДСК, оскільки їхній зміст не відповідає змінам у чинному законодавстві, що відбулися після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
24. Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2018 року відкрите касаційне провадження за скаргою Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року в справі №331/7421/17.
25. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 06 червня 2019 року №647/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача   в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
26. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській   О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
27. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
28. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
29. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
30. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
31. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
32. Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
33. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
34. Відповідно до частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
35. Частиною першою статті 28 Закону №1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник уважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
36. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
37. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
38. Відповідно до частини другої цієї ж статті документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів.
39. Згідно з частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
40. Частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
41. Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
42. Частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
43. Згідно з частиною другою статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
VI. Позиція Верховного Суду
44. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
45. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
46. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було      неможливим або ускладненим.
47. Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що позивач повторно не виконав постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року у справі № 331/7111/16-а й не довів наявності поважних причин, які б перешкоджали її виконанню у строки, визначені Законом №1404-VIII.
48. Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
49. Як убачається з рішення Комісії з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при визначенні та виплаті пенсій від 16 березня 2017 року, відмовляючи у перерахунку пенсії ОСОБА_1 за наслідками повторного розгляду її заяви від 13 вересня 2016 року, позивач керувався тим, що пенсію ОСОБА_1 призначено на підставі Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, положення якого щодо пенсійного забезпечення державних службовців втратили чинність з 01 червня 2015 року, у зв`язку з набранням чинності новою редакцією Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII. Тому особам, яким пенсія призначена на підставі Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, з 01 червня 2015 року пенсія на умовах, визначених указаним законом, не перераховується.
50. Суд зазначає, що тотожні підстави позивачем були зазначені в рішенні про відмову в перерахунку пенсії, що було предметом адміністративної справи №331/7111/16-а.
51. Ухвалюючи постанову в адміністративній справі №331/7111/16-а, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд керувався тим, що положення Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (нова редакція) до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки вони виникли до набрання ним чинності.
52. Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, вже було надано оцінку доводам територіального органу Пенсійного фонду України щодо неможливості перерахунку пенсії   ОСОБА_1 з огляду на зміни в чинному законодавстві, визнано такі доводи необґрунтованими й зобов`язано застосувати  під час вирішення питання про перерахунок пенсії положення постанов Правління Національного банку України від 10 липня 2015 року №456, від 01 вересня 2015 року №572/ДСК.
53. З урахуванням викладеного Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що прийняття на виконання рішення суду акта індивідуальної дії, мотиви якого тотожні акта індивідуальної дії, що був предметом відповідного спору, не може свідчити про виконання рішення суду.
54. З огляду на встановлені в справі фактичні обставини та досліджені докази, Суд уважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200,00 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже, відсутні підстави для скасування оспорюваної постанови.
55. Щодо зауважень скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні спірної постанови унаслідок зазначення в постанові, прийнятій за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції, про можливість її оскарження у касаційному порядку, Суд зазначає наступне.
56. Провадження в справах щодо рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця здійснюється з особливостями, що визначені у статті 287 КАС України.
57. Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, розглянутих з особливостями, передбаченими статтею 287 КАС України, визначено у статті 272 КАС України.
58. Частиною четвертою статті 272 КАС України визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями <…> 287 <…> цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
59. Відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
60. Отже, зазначення судом апеляційної інстанції у постанові, прийнятій за наслідками розгляду справи, предметом якої є рішення, дії або бездіяльність органу державної виконавчої служби, про можливість її оскарження в касаційному порядку протягом 30 днів з дня проголошення відповідає вимогам процесуального закону.
61. Доводи скаржника, що в іншому рішенні цього ж суду зазначено про неможливість касаційного оскарження постанови, прийнятої з особливостями, визначеними у статті 287 КАС України, Суд відхиляє, оскільки вони не стосуються предмета цієї справи і не створили позивачеві перешкод у реалізації його права на касаційне оскарження рішень судів у цій справі.
62. Приписами частини першої   статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
63. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
64. Згідно з частиною першою   статті 350 КАС України      суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
65. Суд констатує, що оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції  під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
66. З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судових рішень відсутні.
VII. Судові витрати
67. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
68. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
п о с т а н о в и в :
69. Касаційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.
70. Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року в справі №331/7421/17-а залишити без змін.
71. Судові витрати розподілу не підлягають.
72. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко