Постанова
Іменем України                                  
 
17 липня 2019 року                                        
м. Київ                                                               
                                                                                                                                    
справа № 367/3514/15-ц
 
провадження № 61-6821св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,
відповідачі: Гостомельська селищна рада Київської області, ОСОБА_1 ,
треті особи: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Апеляційного суду Київської області від 26 липня 2016 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кулішенка Ю. М., Яворського М. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними рішення селищної ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.
 
Позовна заява мотивована тим, що прокуратурою Київської області за результатами вивчення законності розпоряджень землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою Київської області земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Прокурор вказував, що рішенням селищної ради від 11 березня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу              від 17 червня 2010 року ОСОБА_2 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , а останній у свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2010 року - на користь                ОСОБА_1 . 
Зазначав, що перевіркою встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради Київської у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту Гостомель. На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісового гоподарства та знаходилась у кварталі № 18 Київського лісництва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14 167 га. Вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Перевіркою також встановлено, що погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. Крім того, цільове призначення вказаної земельної ділянки змінено у порушення норм земельного та лісового законодавства не уповноваженим органом, за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, землю відведено для житлової забудови за межами населеного пункту
Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року  № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1000 га з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 ; витребувати із володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площе 0,1000 га вартістю 36 671,20 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня          2016 року у складі судді Мікуліна А. В. позов першого заступника прокурора Київської області задоволено.
Визнано недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 , площею 0,1000 га, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 .
Витребувано із володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 , площею 0,1000 га, вартістю 36 671,20 грн
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, так як рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року прийнято усупереч статті 19 Конституції України, статей 20, 55, 56, 84, 149 ЗК України. Крім того, надання спірної земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спорудвідбулося з порушенням порядку зміни цільового призначення земельної ділянки.
При цьому, суд вважав, що прокурором строк позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого було заявлено селищною радою, не пропущено, так як прокурору стало відомо про порушення земельного законодавства тільки у травні 2014 року під час проведення перевірки додержання земельного законодавства.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 липня 2016 рокуапеляційну скаргу Гостомельської селищної ради Київської області задоволено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області                   від 14 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове.
У задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції помилково вказав, що прокурором не пропущено строк позовної давності, так як особа, в інтересах якої до суду звернувся прокурор, а саме Кабінет Міністрів України у силу наділених йому повноважень міг дізнатися про порушення земельного законодавства селищною радою з 11 березня            2010 року.
Крім того, апеляційний суд вказує, що перевірка законності надання у власність громадянам земельних ділянок по АДРЕСА_1 проводилася прокуратурою м. Ірпеня Київської області ще у 2010 році, і саме з цього часу у прокурора була можливість дізнатися про порушення прав держави під час виділення спірної земельної ділянки.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що прокурором пропущено строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого будо заявлено Гостомельською селищною радою Київської області, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ,перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про те, що Кабінет Міністрів України повинен був дізнатися про порушення прав держави з моменту прийняття оспорюваного рішення селищної ради у березні 2010 року, взагалі не досліджуючи момент, кили Кабінет Міністрів України дізнався про таке порушення.
Вказує, що прокурорська перевірка була проведена у травні 2014 року, а з позов прокурор звернувся до суду у червні 2015 року, тому, вважає, що строк позовної давності пропущено не було.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу   Лідовцю Р. А.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
 
На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 із кадастровим номером НОМЕР_2 площе 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
На підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2010 року                  ОСОБА_2 відчужив зазначену земельну ділянку на користь                 ОСОБА_3 , який у подальшому на підставі договору купівлі-продажу               від 30 серпня 2010 року відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга першого заступника прокурора Київської області підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
 
За частиною другою статті 3 ЦПК України 2004 року у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
 
Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції на час пред`явлення позову покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки                (стаття 257 ЦК України). 
 
При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
 
Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
 
Гостомельською селищною радою Київської області у запереченнях проти позову прокурора було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а. с. 59-68). 
 
Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
 
При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
 
Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.
 
З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 45 ЦПК України                  2004 року суд повинен був з`ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов`язане з моментом, коли повноважному органу, а саме Кабінету Міністрів України, право якого порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.
 
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року № 6-3029цс15.
 
Висновок апеляційного суду про те, що перебіг строку позовної давності починається з часу, коли Гостомельська селищна рада Київської областіприйняла оскаржувані у цій справі рішень, тобто здійснила незаконну передачу земель, а не з часу, коли особа, право якої порушено, дізналася про таке порушення, - є помилковим.
 
Крім того, наведені вище висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18);                              від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження                            № 14-101цс18); від 05 червня 2018 року у справі № № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18); від 20 листопада 2018 року у справі                             № 372/2592/15-ц (провадження № 14-339цс18).
 
Апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, а вирішуючи спір, послався на те, що прокуратура дізналася про порушення свого права у 2010 році, коли прокуратурою м. Ірпеня проводилася перевірка законності надання у власність громадян земельних ділянок по АДРЕСА_1 та отримано рішення Гостомельської селищної ради Київської області, проте матеріальним позивачем є не прокурор, а Кабінет Міністрів України, тому не встановивши коли про порушення свого права дізнався Кабінет Міністрів України, в інтересах якого прокурор звернувся з позовом до суду, ухвалив рішення з порушенням наведених вище норм права. 
 
Прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, проте апеляційний суд взагалі не з`ясував, коли саме зазначений орган довідався або міг довідатися про порушення його права та чи є в нього поважні причини для його поновлення. 
 
Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, вищевказаних положень закону та обставин справи не врахував, доводів прокурора не перевірив, дійшовши передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з 2010 року (без визначення конкретної дати), що не відповідає частині першій статті 261 ЦК України про початок перебігу строку позовної давності від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Київської області від 26 липня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Кривцова   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк