ПОСТАНОВА
Іменем України

27 червня 2019 року 
Київ
справа №826/3006/15
адміністративне провадження №К/9901/38448/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.
суддів: Єресько Л.О.,Соколова В.М. 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної авіаційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року (судді Аблова Є.В., Погрібніченка І.М., Шулежка В.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року (судді: Федотов І.В., Ісаєнко Ю.А., Оксененко О.М.) у справі за адміністративним позовом відкритого акціонерного товариства "Аерофлот - російські авіалінії" до     Державної авіаційної служби України про визнання нечинною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних- вимог та їх обґрунтування 
У лютому 2015 року відкрите акціонерне товариство "Аерофлот - російські авіалінії" (далі ВАТ "Аерофлот - російські авіалінії", позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної авіаційної служби (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило: 

- визнати протиправними дії Державної авіаційної служби України щодо складання протоколу № 2215 про правопорушення в галузі цивільної авіації від 15 січня 2015 року;

- визнати нечинною та скасувати постанову відповідача № 2215 про накладення штрафу за порушення у галузі цивільної авіації від 23 січня 2015 року. 

Позов обґрунтовано неправомірністю складання постанови з підстав відсутності у посадової особи Державної авіаційної служби України належних повноважень на його складання.  

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Державної авіаційної служби України від 23.01.2015 № 2215 про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що постанова відповідача №2215 від 23 січня 2015 року про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації  прийнята поза межами граничного шестимісячного строку з дня виявлення порушення суб`єктом авіаційної діяльності правил авіаційного електрозв`язку в цивільній авіації України 15 липня 2014 року. Тобто, суб`єктом владних повноважень  не дотримані вимоги встановлені частиною третьою статті 128 Повітряного кодексу України та пункту 3.5  Порядку накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 637 від 26 грудня 2011 року (далі - «Порядок» № 637).

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги  
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року і прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги вказує на те, що спірна постанова прийнята у строк встановлений частиною третьою статті 128 ПК України, оскільки протокол про правопорушення у галузі цивільної авіації, на підставі якого прийнята постанова №2215 від 23 січня 2015 року, складений лише 15 січня 2015 року. 

Наполягає на тому, що факт правопорушення 15 липня 2014 року, яке полягало у здійснені польоту повітряним судом позивача з порушенням порядку використання повітряного простору України, виявлений не уповноваженою на те особою Державної авіаційної служби України.

На переконання скаржника, вказаний факт свідчить про неправильний обрахунок строку притягнення позивача до відповідальності, оскільки такий строк необхідно обраховувати з 15 січня 2015 року - день коли складений протокол про правопорушення, а не з часу виявлення неуповноваженою особою правопорушення повітряного простору 15 липня 2014 року. 

Позиція інших учасників справи 
Відзив  на касаційну скаргу позивач не надав. 

Рух касаційної скарги 
Суддя-доповідач Вищого адміністративного суду України ухвалою від 19 січня 2017 року поновив позивачу строк на касаційне оскарження рішень суддів попередніх інстанцій та відкрив касаційне провадження на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року.

15 березня 2018 року касаційні скарги передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Берназюк Я.О. (суддя-доповідач), Гриців М.І., Коваленко Н.В.

За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Загороднюк А.Г. (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Соколова В.М.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

23 січня 2015 Державною авіаційною службою України, на підставі протоколу № 2215 від 15 січня 2015 року,  прийнято постанову про накладання на позивача штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації № 2215 в розмірі 136 000, 00 грн.

Встановлено, що відкритим акціонерним товариством "Аерофлот-російські авіалінії", 119002, Росія, м. Москва, вул. Арбат, б. 10, без відповідного дозволу та заявки на використання повітряного простору України при виконано рейс у повітряному просторі України  15 липня 2014 року AFL 1905, о 06 год. 44 хв. чим порушені  норми статті 30 Повітряного кодексу України, пункти 94 та 118 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №41.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Релевантні джерела права й акти їх застосування.  

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 23 Повітряного кодексу України порушенням порядку використання повітряного простору України вважаються дії або бездіяльність юридичних чи фізичних осіб, що призвели до порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів, які регулюють порядок використання повітряного простору України (частина третя). Перелік порушень порядку використання повітряного простору України визначається Положенням про використання повітряного простору України (частина четверта).

Згідно з пунктом 118 Положення про використання повітряного простору України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 401 (надалі - Положення №401), до порушень порядку використання повітряного простору, що підлягають розслідуванню, належать, у тому числі: використання повітряного простору без дозволу та/або порушення умов його використання, крім випадків, що передбачені цим Положенням (пункт 1); порушення вимог щодо порядку перетинання державного кордону та виконання польоту в зоні з особливим режимом використання повітряного простору (пункт 4); 

Виконання повітряним судном польоту через зону обмеження польотів, небезпечну зону та зону, що належить до тимчасово зарезервованого повітряного простору, без відповідного дозволу під час її використання (пункт 5); політ повітряного судна, яке не відповідає на запит засобів радіолокаційної системи державного розпізнавання, крім суден, на яких апаратура радіолокаційної системи державного розпізнавання не передбачена або які повертаються з несправною апаратурою радіолокаційної системи державного розпізнавання з аеродромів (посадкових майданчиків) іноземних держав, де ремонт такої апаратури неможливий (пункт 6).

Відповідно до пункту 94 Положення №401 заборона та обмеження використання повітряного простору встановлюються за місцем, часом та висотою з таким розрахунком, щоб звести до мінімуму їх вплив на діяльність інших користувачів повітряного простору (абзац перший). Встановлення заборони та обмежень передбачає визначення частини повітряного простору, використання якої забороняється або обмежується відповідно до умов, визначених Украероцентром або районного диспетчерського центру (абзац другий). Під час виконання польоту повітряне судно на запит та з дозволу відповідного органу може перетинати межі зони обмеження польотів, небезпечної зони та зони, що належить до тимчасово зарезервованого повітряного простору, під час їх використання. В інших випадках повітряне судно повинно виконувати політ поза межами зазначених зон згідно з установленим порядком (абзац третій).

Відповідно до статті 126 Повітряного кодексу України за протиправні дії юридичні і фізичні особи, діяльність яких пов`язана з використанням повітряного простору України, розробленням, виготовленням, ремонтом та експлуатацією авіаційної техніки, здійсненням господарської діяльності в галузі цивільної авіації, обслуговуванням повітряного руху, забезпеченням безпеки авіації, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною першою статті 128 Повітряного кодексу України справи про правопорушення у галузі цивільної авіації розглядаються уповноваженим органом з питань цивільної авіації, за результатами розгляду приймається постанова.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 128 Повітряного кодексу України штраф може бути накладено на юридичну особу - суб`єкта авіаційної діяльності протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення. Дане положення кореспондується з пунктом 3.5 Порядку № 637.

При виявленні факту вчинення суб`єктом авіаційної діяльності порушення норм щодо порядку використання повітряного простору України, відповідач, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах встановлених законодавством граничних строків.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 19 квітня 2018 року у справі №826/2985/15 (адміністративне провадження №К/9901/10060/18).

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Аналіз вказаних норм права свідчить, що законодавець передбачив два строкових обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу трьох років з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення правил та порядку використання повітряного простору України.

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення правил та порядку використання повітряного простору України.

Таким чином другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм щодо правил та порядку використання повітряного простору України полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Отже, при виявленні факту вчинення суб`єктом авіаційної діяльності порушення норм щодо порядку використання повітряного простору України, відповідач, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених статтею 128 Повітряного Кодексу України.

Підставою для застосування до позивача штрафних санкцій стало встановлення порушення ВАТ "Аерофлот - російські авіалінії", які полягали у здійсненні польотів, незважаючи на заборону використання повітряного простору 15 липня 2014 року. 

Вказане порушення підтверджується первинним повідомленням «Украероцентру» про порушення позивачем 15 липня 2014 року порядку використання повітряного простору України рейсу AFL 1905 шляхом перетину кордону забороненої зони над АР Крим (а.с.139). 

Тому, з урахуванням дня виявлення правопорушення, штраф міг бути накладений відповідачем на ВАТ "Аерофлот-російські авіалінії" до 15 січня 2015 року.

Проте, оскаржувана постанова про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації прийнята лише 23 січня 2015 року, тобто з пропуском строку, встановлених частиною третьою статті 128 Повітряного кодексу України та пункту 3.5 Порядку № 637.

Враховуючи наведені норми діючого законодавства, встановлені обставини та вказані факти, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог в частині протиправності прийняття суб`єктом владних повноважень постанови  про накладання штрафу через сплив будь-якого, із встановлених статтею 128 Повітряного Кодексу України, строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

У касаційній скарзі Державіаслужба не ставить під сумнів факт порушення позивачем повітряного простору України саме 15 липня 2014 року вказуючи на телеграму від «Украероцентру». Скаржник лише вважає, що факт правопорушення виявлено і зафіксовано державними інспекторами служби у протоколі 15 січня 2015 року, а встановлення такого порушення 15 липня 2014 року виявлено не  уповноваженою на те особою, тобто не державними інспекторами служби.

Проте, такі доводи є помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року №520, повноваження, зокрема щодо здійснення державного контролю та нагляду за безпекою цивільної авіації, регулювання використання повітряного простору та організація повітряного руху, які покладались на Державіаадміністрацію України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року №1526, відносяться до компетенції Державіаслужби України.

На підставі вищезазначених правових норм Украероцентр, виявивши факт польоту ПС, що виконував рейс під трилітерним індексом АFL без заявки, без дозволу, без зв`язку з органом ОПР, в забороненій зоні, направив до Центральної диспетчерської служби Державіаслужби первинне повідомлення про порушення порядку використання повітряного простору України мережею авіаційного фіксованого електрозв`язку (AFTN).

Повідомлення AFTN складається і передається відповідно до Правил авіаційного електрозв`язку в цивільній авіації України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 23 вересня 2003 року №736.

Відповідно до підпункту 3.6.1.1 пункту 3.6.1 вказаних Правил №736 мережа авіаційного фіксованого електрозв`язку (AFTN) забезпечує взаємодію органів ОПР щодо обміну повідомленнями з планування, організації та виконання польотів, а також іншими службовими повідомленнями; передавання (приймання) авіаційної метеорологічної інформації; взаємодію служб перевезення пасажирів та вантажів; взаємодію адміністрації ЦА.

Як вбачається з повідомлення про порушення позивачем порядку використання повітряного простору, останнє зафіксовано начальником зміни «Украероцентру», тобто уповноваженою на те особою відповідно до вказаних нормативно - правових актів.  

При цьому судом касаційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції, в межах доводів та вимог касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час  розгляду касаційної скарги відповідача Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду та у зв`язку з тим, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної авіаційної служби України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                            А.Г. Загороднюк 

судді                                                                                 Л.О.Єресько 

                    В.М. Соколов