ПОСТАНОВА
Іменем України

13 серпня 2019 року 
Київ
справа №824/741/18-а
адміністративне провадження №К/9901/15135/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: суддя-доповідач - Гусак М. Б., судді - Блажівська Н. Є., Гімон М. М., 
за участю секретаря судового засідання Хом`яка О.А.,
учасники справи:
представник відповідача - Теутуляк С. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управлінням Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року (суддя Григораш В.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року (судді Капустинський М.М., Охрімчук І.Г.,      Моніч Б.С.) у справі № 824/741/18-а за позовом комунального підприємства «Міський торгівельний комплекс  «Калинівський ринок» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
УСТАНОВИЛА:
У серпні 2018 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Комунального підприємства "Міський торгівельний комплекс "Калинівський ринок" (далі - Підприємство) до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДФС від 2 травня 2018 року № 0002591402 в частині визначення  Підприємству грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності у розмірі 151020,90 грн, у тому числі 120816,72 грн за податковими зобов`язаннями та 30204,18 грн штрафних (фінансових) санкцій; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДФС від 2 травня 2018 року № 0002611402, яким  Підприємству визначено грошові зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучаються до бюджету міст у розмірі 546885,00 грн, у тому числі 437508,00 грн за податковими зобов`язаннями та 109377,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, в цілому.
Позовні вимоги обґрунтовано безпідставністю висновку ДФС, зробленого в акті перевірки № 1739/24-13-14-02/22849693 від 11 квітня 2018 року, щодо неправомірності віднесення позивачем до складу витрат вартості послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП) з вивезення снігу з території Підприємства на суму 671 204 грн у зв`язку із тим, що у вказаного підприємця у період надання послуг з навантаження і вивезення снігу з території Підприємства нібито були відсутні необхідні ресурси, а також кількість атмосферних опадів у відповідний період не створювала необхідності для придбання даного виду роботи, враховуючи те, що відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарських операцій шляхом залучення працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу); основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника послуг на праві оренди або лізингу. Твердження відповідача про відсутність достатньої кількості атмосферних опадів для здійснення даного виду робіт спростовуються інформацією, яку відповідач отримав від Чернівецького обласного центру з гідрометеорології та відобразив у змісті акта перевірки.
Також безпідставним, на думку позивача, є визначення відповідачем грошових зобов`язань позивача зі сплати частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучаються до бюджету міст, та штрафних санкцій, з огляду на неналежність такого виду платежу, як сплата частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучаються до бюджету міст до податків і зборів, які є предметом регулювання нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) та, як наслідок, відсутність у відповідача права нараховувати і стягувати зазначений платіж та штрафні санкції по ньому.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року, позовні вимоги задоволено:
-                                                            визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС від 2 травня 2018 року № 0002591402, в частині визначення Підприємству грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної форми власності у розмірі 151020,90 грн, у тому числі 120816,72 грн за податковими зобов`язаннями та 30204,18 грн штрафних (фінансових) санкцій; 
-                                                            визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС від 2 травня 2018 року № 0002611402, яким Підприємству визначені грошові зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучаються до бюджету міст у розмірі 546885,00 грн, у тому числі 437508,00 грн за податковими зобов`язаннями та 109377,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, в цілому.
Судові рішення мотивовані необґрунтованістю висновків відповідача щодо нереальності господарських операцій із придбання позивачем послуг по вивезенню снігу, враховуючи що безпосередньо в акті перевірки на підставі первинних документів відображено зміст, обсяг, одиницю виміру послуг та їх вартість, а дослідженими в матеріалах справи первинними документами підтверджено факт придбання таких для забезпечення господарської діяльності. При цьому, наявність помилки (описки) у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Дані спостережень метеостанції Чернівці про кількість опадів, на думку судів попередніх інстанцій, не є підставами для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок у розумінні статті 83 ПК України, крім цього, відомості про відсутність опадів за період надання зазначених послуг не підтверджуються матеріалами справи.
Крім цього, оцінивши законність податкового повідомлення-рішення від 2 травня 2018 року № 0002611402, яким Підприємству визначені грошові зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучаються до бюджету міст, та накладено штрафні санкції відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що платіж у вигляді частини чистого прибутку (доходу) унітарного комунального підприємства, яка підлягає сплаті до місцевого бюджету, не є загальнодержавним або місцевим податком або збором, не відноситься до складу податкових або грошових зобов`язань у розумінні ПК України, а розмір, строки, порядок його сплати та відповідальність за порушення такого порядку не регулюються податковим законодавством, зокрема ПК України.
6 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДФС на зазначені судові рішення.
Представником позивача подано відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просив суд залишити без змін зазначені судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення, обґрунтований аргументами, викладеними в оскаржуваних судових рішеннях.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що за результатами проведеної ДФС планової виїзної документальної перевірки Підприємства складено акт перевірки  від 11 квітня 2018 року № 1739/24-13-14-02/22849693 (а.с. 47-138 т.1), яким, зокрема, встановлено наступні порушення:
1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 556284,00 грн, у тому числі за 2015 рік в сумі 148077,00 грн, за І квартал 2016 року в сумі 69301,00 грн, за півріччя 2016 року в сумі 109672,00 грн, за три квартали 2016 року в сумі 150042,0 грн, за 2016 рік в сумі 202666,00грн, за І квартал 2017 року в сумі 121602,00 грн, за півріччя 2017 року в сумі 163572,00 грн та за три квартали 2017 року в сумі 205541,00 грн;
2) п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2011р. №138 "Про порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями" (із змінами та доповненнями), ст. 69 Бюджетного кодексу України, п.п. 14.1.49 ст.14 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, рішення Чернівецької міської ради від 22.01.2013 року № 12/1 "Про затвердження Порядку відрахувань до загального фонду міського бюджету частини чистого прибутку (доходу), отриманого підприємствами комунальної власності територіальної громади міста", рішень Чернівецької міської ради від 29.01.2015 року № 1481 "Про міський бюджет на 2015 рік", від 24.12.2015 року №43 "Про міський бюджет на 2016 рік", від 30.12.2016 року № 521 "Про міський бюджет на 2017 рік", в результаті чого занижено частину чистого прибутку (доходу), що сплачується до загального фонду міського бюджету всього в сумі 463571,00 грн, в тому числі за І квартал 2015 року в сумі 24334,00 грн, за півріччя 2015 року в сумі 48668,00 грн, за три квартали 2015 року в сумі 99064,00 грн, за 2015 рік в сумі 123398,00 грн, в тому числі за І квартал 2016 року в сумі 57751,00 грн, за півріччя 2016 року в сумі 91393,00 грн, за три квартали 2016 року в сумі 125035,00 грн, за 2016 рік в сумі 168889,00 грн, за 1 квартал 2017 року в сумі 101335,00 грн, за півріччя 2017 року в сумі 136310,00 грн, за три квартали 2017 року в сумі 171285,00 грн.
За висновками акта перевірки вказані порушення полягають в тому, що Підприємством всупереч приписам пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України завищено собівартість реалізованих послуг на суму 671204 грн, внаслідок включення до складу собівартості послуг по вивезенню снігу, придбаних у ФОП, без відповідних первинних документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували витрати Підприємства. За твердженням відповідача, проведеним аналізом встановлено відсутність у ФОП трудових та матеріальних ресурсів, а також, згідно з наданою довідкою Чернівецького обласного центру з гідрометеорології від 2 квітня 2018 року № 41/04-12/97, відсутність умов (кількості атмосферних опадів) для здійснення даного виду робіт. Податковою перевіркою встановлено документування відповідних операцій по регістрах бухгалтерського обліку, які стосуються лише факту перерахування грошових коштів та безпідставне внесення недостовірних відомостей до актів виконаних робіт та подорожніх листів в 1 кварталі 2016 року, за 4 квартал 2016 року та за 1 квартал 2017 року.
Крім цього, в акті перевірки зазначено про те, що предметом контролю відповідача під час проведення перевірки стало питання відрахування позивачем до загального фонду міського бюджету частини чистого прибутку відповідно до статті 69 Бюджетного кодексу України, п.п. 14.1.49 ст.14 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, рішення Чернівецької міської ради від 22.01.2013 року № 12/1 "Про затвердження Порядку відрахувань до загального фонду міського бюджету частини чистого прибутку (доходу), отриманого підприємствами комунальної власності територіальної громади міста", рішень Чернівецької міської ради від 29.01.2015 року № 1481 "Про міський бюджет на 2015 рік", від 24.12.2015 року №43 "Про міський бюджет на 2016 рік", від 30.12.2016 року № 521 "Про міський бюджет на 2017 рік". У результаті зменшення витрат позивача на оплату послуг ФОП з вивезення снігу з території Підприємства на загальну суму 671204 грн, які були включені позивачем до собівартості наданих послуг, йому були нараховані грошові зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучаються до бюджету міст.
За результатами адміністративного оскарження акта перевірки відповідачем на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 та пункту 123.1 статті 123 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 2 травня 2018 року № 0002591402, яким збільшено суму грошового зобов`язання  позивача по податку на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності на суму 656262,50 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 525010,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 131252,50 грн (а.с. 190 т.1), та податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 2 травня 2018 року № 0002611402, яким збільшено суму грошового зобов`язання  позивача за платежем: частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до бюджету на суму 546885,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 437507,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 109377,00 грн (а.с. 191 т.1).
Вважаючи протиправними податкове повідомлення-рішення від 2 травня 2018 року № 0002591402 в частині збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної форми власності у розмірі 151 020 грн, у тому числі 120 816,72 грн за податковими зобов`язаннями та 30 204,18 грн штрафних (фінансових) санкцій, та податкове повідомлення-рішення від 2 травня 2018 року № 0002611402 в цілому, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування, який було задоволено у повному обсязі.
При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" у відповідній редакції господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а первинний документ має містити відомості про таку господарську операцію та підтверджувати її здійснення.  
При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі, й наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для проведення відповідних господарських операцій, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту.
При цьому, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, а лише наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму прибутку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків в силу приписів частини першої вказаної статті має спростовувати ці доводи.
Колегія судів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості доводів відповідача стосовно нереальності господарських операцій із придбання Підприємством у ФОП послуг по вивезенню снігу. 
Так, судом першої інстанції шляхом дослідження первинних документів, зокрема, копій договорів оренди транспортного засобу за 2016-2017 роки (а.с.218-235 т.2), копій угод на виконання робіт та актів приймання-передачі робіт за угодами за 2016 рік та 28 угод за 2017 рік та угод про виконання разової роботи автонавантажувача-екскаватора (а.с. 239-250 т.2, 1-155 т.3), копії книги обліку доходів та витрат ФОП, а також оцінки показань ФОП, допитаного в судовому засіданні в якості свідка, встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1  під час надання позивачу у 2016 році та за 9 місяців 2017 року послуг з вивезення снігу на підставі цивільно-правових угод залучалися інші фізичні особи для виконання вказаних робіт. При цьому, крім належної йому спецтехніки та транспортних засобів на підставі цивільно-правових угод ним залучалася спеціальна техніка та транспорті засоби, які належать іншим фізичним та юридичним особам.
За період 2016 року - І карталу 2017 року ФОП від Підприємства отримано оплату за надані послуги з вивезення снігу у сумі 671204,00 грн, в тому числі за І квартал 2010 року в сумі 160725,00 грн, за VI квартал 2016 року - в сумі 68075,00 грн, за І квартал 2017 року - в сумі 442404,00 грн, які в повному обсязі були відображені у книзі обліку доходів та витрат ФОП, реєстраційний №1567.
Під час виплати доходів фізичним особам, які залучалися ФОП на підставі цивільно-правових угод до виконання робіт по навантаженню та вивезенню снігу протягом 2016 року - І кварталу 2017 року, а також під час виплати доходу фізичним особам за оренду їх спеціальної техніки та транспортних засобів ФОП утримувався і перераховувався до бюджету податок на доходи фізичних осіб, а виплачені доходи зазначалися в податкових розрахунках форми №1-ДФ. При цьому, під час заповнення форми №1-ДФ ФОП помилково зазначив невірний код ознаки виплаченого доходу під №121, в той час, як фактично виплачений за цивільно-правовими угодами дохід має код ознаки №102. Проте у травні 2018 року дана помилка, допущена у податкових розрахунках форми 1-ДФ за ІV квартал 2016 року та за І квартал 2017 року, була виправлена шляхом подання уточнюючих розрахунків за формою №1ДФ, що дозволено законодавством. При цьому, усі інші показники зазначених податкових розрахунків, такі як податковий номер фізичної особи, якій виплачено дохід, сума виплаченого доходу та утриманого з нього податку залишилися без змін. Без змін також залишилася сума утриманого податку, що була своєчасно протягом 2016 року - І кварталу 2017 року перерахована ФОП до бюджету.
Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів та зобов`язань у зв`язку з господарською діяльністю платника податків.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено на підставі належних і допустимих доказів нереальність господарських операцій з придбання послуг по вивезенню снігу з території позивача, фактичне здійснення якої підтверджується дослідженими під час розгляду справи первинними документами. 
Стосовно правомірності нарахування відповідачем на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 та пункту 123.1 статті 123 ПК України суми грошового зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) комунального унітарного підприємства до місцевого бюджету та штрафних санкцій колегія суддів зазначає таке.
Підприємство є комунальним підприємством та засноване на комунальній власності територіальної громади міста Чернівці.

Водночас, Закон України "Про управління об`єктами державної власності", який передбачає обов`язок спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств (пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138), на який посилається скаржник у касаційній скарзі, поширюється виключно на державні унітарні підприємства та не поширюється на комунальні підприємства.
Правовий висновок Верховного Суду справі № 813/1814/17 (постанова від 19 березня 2019 року) щодо повноважень податкових органів збільшувати зобов`язання за платежем «частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств», на який послався у касаційній скарзі відповідач, також стосується державного унітарного підприємства.
Правове регулювання відповідних правовідносин стосовно комунального унітарного підприємства здійснюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішеннями місцевих рад.
Так, відповідно до пункту 35 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належить частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до бюджету, в порядку, визначеному відповідними місцевими радами.
Згідно з пунктом 29 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.
Рішенням Чернівецької міської ради від 22 січня 2013 року № 12/1 "Про затвердження Порядку відрахувань до загального фонду міського бюджету частини чистого прибутку (доходу), отриманого підприємствами комунальної власності територіальної громади міста" встановлено, що відрахування до загального фонду міського бюджету міста Чернівців частини чистого прибутку (доходу), отриманого підприємствами комунальної власності територіальної громади міста Чернівців, здійснюється наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання розрахунку частини чистого прибутку (доходу), у розмірі, встановленому рішенням міської ради про міський бюджет на відповідний рік. Відповідні розрахунки подаються у фінансове управління міської ради та у ДПІ у місті Чернівцях Чернівецької області протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.
Приписами пункту 2 вказаного рішення, зокрема, на ДПІ у місті Чернівцях Чернівецької області покладено здійснення контролю за зазначеними надходженнями до місцевого бюджету.      
Контролюючі функції податкових органів щодо сплати державними і комунальними унітарними підприємствами частини чистого прибутку (доходу) передбачено також нормами ПК України, згідно із підпунктом 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19-1 якого до функцій контролюючих органів належить, зокрема, забезпечення визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Крім того, вказані функції податкових органів предбачено постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» від 16 лютого 2011 року № 106.
Проте, колегія суддів, не надаючи оцінки правовому регулюванню відносин щодо сплати частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, дійшла висновку, що законами України не передбачено механізму здійснення податковими органами контролюючої функції щодо сплати комунальними унітарними підприємствами частини чистого прибутку (доходу).
Так, положеннями пункту 40.1      статті      40 ПК України      передбачено, що      Розділ II ПК України      «Адміністрування податків, зборів, платежів» визначає порядок адміністрування податків та зборів, визначених у      розділі І цього Кодексу, а також порядок контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства у випадках, коли здійснення такого контролю покладено на контролюючі органи. 
Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, на підставі якого податковим органом було нараховано суму грошового зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) комунального унітарного підприємства до місцевого бюджету, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Згідно із підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом 14.1.156 вказаного пункту надано визначення податкового зобов`язання як суми коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України, на підставі якого податковим органом було нараховано суму грошового зобов`язання зі сплати штрафних (фінансових) санкцій, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Виходячи з системного аналізу вказаних норм, передбачений ПК України механізм здійснення податковими органами повноважень з визначення сум податкових та грошових зобов`язань платників податків та стягнення у зв`язку із цим сум штрафних (фінансових) санкцій стосується виключно правовідносин зі сплати податків та зборів, передбачених статтями 9 та 10 вказаного кодексу, до яких сплата до відповідного бюджету частини чистого прибутку (доходу) комунального унітарного підприємства та їх об`єднань не відноситься.  
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 травня 2019 року у справі № 806/1420/16, від 23 липня 2019 року № 2340/4069/18. Колегія суддів не вважає за необхідне відступати від вказаних висновків Верховного Суду.
Відповідно до частин першої та другої      статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України      суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно із статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями      341,      345,      349,      350,      355,      356,      359 КАС України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року - без змін.
2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач                                                                                   М. Б. Гусак
Судді                                                                                                     Н. Є. Блажівська
                                                                                                                      М. М. Гімон