Постанова                                                 
Іменем України
10 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 757/40260/15-ц
 
провадження № 61-33177св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - ОСОБА_3 ,
третя особа - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року у складі судді Остапчук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В.,               Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до           ОСОБА_2 , Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті про визнання права власності на 1/2 частину катера та зобов`язання вчинити дії.
 
Позов мотивовано тим, що 08 березня 2015 року відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві прийнято постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме - про передачу йому 1/2 частини катера Chappal 276 Signature, що належить боржнику ОСОБА_2 на праві власності. Також 18 березня 2015 року на підставі вищевказаної постанови головним державним виконавцем прийнято акт про передачу майна стягувачу, який, у свою чергу, є підставою для подальшого оформлення ним права власності на 1/2 частини катера Chappal 276 Signature.
 
Зазначав, що він звертався до суду з адміністративним позовом до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті про визнання протиправною бездіяльності Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті щодо реєстрації 1/2 частини судна моделі Chappal 276 Signature, яка йому належить та зобов`язання відповідача: зареєструвати у Державному судновому реєстрі України 1/2 частину судна моделі Chappal 276 Signature, видати йому свідоцтво про право плавання під Державним прапором України (судновий патент), видати судновий білет на 1/2 частину судна моделі Chappal 276 Signature.
 
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року у задоволенні його адміністративного позову було відмовлено.
 
Вказував на те, що ОСОБА_2 не визнається його право власності на спірний катер.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину катера Chappai 276 Signature; зобов`язати Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті виключити з Державного судового реєстру України прогулянковий катер Chappai 2.76 Signature, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати свідоцтво про право власності та свідоцтво про право плавання під Державним прапором України на прогулянковий катер Сhappai 276 Signature, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ; зобов`язати Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті здійснити реєстрацію у Державному судовому реєстрі України прогулянкового катеру Chappai 276 Signature за ним; зобов`язати Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті видати йому свідоцтво про право власності та свідоцтво про право плавання під державним прапором України на указаний катер.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті закрито.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року залишено без змін.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину прогулянкового катера моделі Chaparral 276 Signature. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у Державному судновому реєстрі України судно моделі Chappal 276 зареєстровано 27 травня 2010 року, власником зазначено ОСОБА_2 , оригінал свідоцтва про право плавання під Державним прапором України № НОМЕР_1 знаходиться у відповідача. Будь-які зміни до Державного суднового реєстру України або Суднової книги України можуть бути внесені виключно на підставі звернення власника, за яким зареєстровано право власності на відповідне судно. Власник судна (катера) моделі Chappal 276 Signature ОСОБА_2 із заявами та/або повідомленнями про внесення змін до відомостей у Державному судновому реєстрі України про зазначене судно не звертався. Тому позов про визнання права власності                                  на 1/2 частину катераза ОСОБА_1 є обґрунтованим.
 
Короткий зміст ухвали апеляційного суду
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, щопідтвердженням права власності на судно є суднові реєстраційні документи, встановлені відповідно до Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 1997 року № 1069, у які можуть вноситись зміни (пункти 29, 45). Встановлено, що у Державному судновому реєстрі України судно моделі Chappal 276 зареєстровано 27 травня 2010 року, власником зазначено ОСОБА_2 , оригінали документів, що підтверджують право власності на судно (свідоцтво про право плавання під Державним прапором України та свідоцтво про право власності на судно) знаходяться у відповідача. ОСОБА_1 звертався до голови Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті з проханням здійснення реєстрації у Державному судновому реєстрі України права власності на 1/2 частину катера Chappal 276 Signature за ним, однак відповіддю від 14 квітня 2015 року повідомлено про неможливість здійснення реєстрації, оскільки видача суднових реєстраційних документів на судно власнику та співвласнику окремо не передбачено Порядком ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 26 вересня 1997 року № 1069. Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості у позасудовому порядку оформити право власності на спірне майно, тому висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на частину катера є законними та обґрунтованими.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, відповідно до якого визнав обґрунтованим посилання позивача на частину першу статті 392 ЦК України, є незаконним, оскільки передумовою для застосування зазначеної статті є відсутність іншого, крім судового, порядку для відновлення порушеного права. Вказував на те, що ОСОБА_1 у позові посилався на те, що він вже є власником спірного майна на підставі постанови та акта про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 18 березня 2015 року, однак право власності на річкове                судно - прогулянковий катер виникає з моменту державної реєстрації такого права. Відповідно, позов про захист права власності може бути пред`явлений виключно власником, право власності якого зареєстровано належним чином. Позивач не є власником спірного рухомого майна, оскільки таке право за останнім не зареєстровано відповідно до норм чинного законодавства. 
Крім того, посилався на те, що судно є єдиним і неподільним об`єктом, з якого неможливо виокремити 1/2 частину і зареєструвати її за відповідною особою.Передача позивачу 1/2 частини неподільної речі взагалі є неможливою, оскільки така частина в натурі не виділена, у встановленому порядку не зареєстрована та не є окремим об`єктом цивільних прав, й не передбачено чинним законодавством ані можливості здійснення окремої реєстрації 1/2 частини судна в Державному судновому реєстрі України, ані одночасного видання відповідних правовстановлюючих документів на таке судно первісному власнику і співвласнику, який пізніше набув частину такого судна, на його частку.Зазначене підтверджується також і тим, що хоча державним виконавцем і було складено акт передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 18 березня 2015 року, проте фактично спірна 1/2 частина катера, що йому належить, ОСОБА_1 передана не була та фактично катер продовжує перебувати на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 . Зазначав, що акт державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу є підставою для подальшої реєстрації права власності, а не документом, який підтверджує таке право.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження                   у вказаній справі та витребувано з Печерського районного суду м. Києва зазначену цивільну справу.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України                                     у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня             2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії призначено до розгляду.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магдою С. Г. відкрито виконавче провадження                    ВП № 35032968 щодо примусового виконання рішення на підставі виконавчого листа у справі № 2-367/12 від 29 жовтня 2010 року, який видав Печерський районний суд м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь                   ОСОБА_1 2 965 553 грн 60 коп. суми боргу, 257 671 грн 05 коп. процентів від суми позики, 3 219 грн судового збору.
 
У процесі проведення виконавчих дій державним виконавцем описано та передано на реалізацію 1/2 частину катера Chappal 276 Signature, яка належала ОСОБА_2 .
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2013 року визначено, що частка ОСОБА_4 у спільній сумісній власності подружжя у майні, яким є прогулянковий катер Chappal 276 Signature, становить 1/2.
 
Відповідно до повідомлення державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2014 року № 01-03/7603 електронні торги по лоту № 7376 та по лоту № 17977 не відбулись, про що сформовано протоколи від 27 жовтня 2014 року № 8334 та від 15 грудня 2014 року № 22018 відповідно.
 
Згідно з протоколом від 23 лютого 2015 року № 53402 прилюдні торги з реалізації арештованого майна не відбулися з причин відсутності зареєстрованих покупців.
 
Відповідно до листа від 11 березня 2015 року ОСОБА_1 було виявлено бажання залишити за собою 1/2 частину катера Chappal 276 Signature за початковою вартістю.
 
18 березня 2015 року відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві прийнято постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а саме - про передачу ОСОБА_1 1/2 частину катера Chappal 276 Signature, що належить боржнику ОСОБА_2 на праві власності.
 
Також 18 березня 2015 року на основі вищезазначеної постанови головним державним виконавцем прийнято акт про передачу майна стягувачу, який, у свою чергу, є підставою для подальшого оформлення ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини катера Chappal 276 Signature.
 
Уповноваженим представником ОСОБА_1 була подана заява з проханням перереєструвати на постійній основі з присвоєнням державного реєстраційного номера саме 1/2 частини катера Chappal 276 Signature, яке належить позивачу на підставі постанови та акта державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 18 березня 2015 року.
 
Управління надання адміністративних послуг Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті у межах своїх повноважень надало відповідь від 14 квітня 2015 року № 0089-05.2.2-34/15 про неможливість здійснення реєстрації щодо 1/2 частини катера Chappal 276 Signature.
 
ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті про визнання протиправною бездіяльності Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті щодо реєстрації 1/2 частини судна моделі Chappal 276 Signature, яка йому належить, та зобов`язання відповідача: зареєструвати у Державному судновому реєстрі України 1/2 частину судна моделі Chappal 276 Signature, видати йому свідоцтво про право плавання під Державним прапором України (судновий патент), видати йому судновий білет на 1/2 частину судна моделі Chappal 276 Signature. Постановою Окружного адміністративного суду           м. Києва від 10 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду                                 від 05 серпня 2015 року указана постанова залишена без змін.
 
2.    Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 , подана представником - ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
 
Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).
 
За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
 
Разом з тим Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження цей Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста                         статті 62 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону України «Про виконавче провадження»). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу у рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження»).
 
З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.
 
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України                     від 16 листопада 2016 року № 6-1655цс16.
 
Згідно з частиною першою статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.
 
Відповідно до частин першої - третьої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.
 
Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
 
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
 
Згідно з частиною першою статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
 
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
 
Згідно зі статтею 20 Кодексу торговельного мореплавства України судновласником у цьому Кодексі визнається юридична або фізична особа, яка експлуатує судно від свого імені, незалежно від того, чи є вона власником судна, чи використовує на інших законних підставах. Власником судна є суб`єкт права власності або особа, яка здійснює відносно закріпленого за нею судна права, до яких застосовуються правила про право власності.
 
Відповідно до статті 26 Кодексу торговельного мореплавства України українські судна, технічний нагляд за якими здійснюють класифікаційні товариства, підлягають реєстрації у Державному судновому реєстрі України. Українські судна, що не підлягають реєстрації у Державному судновому реєстрі України, реєструються у Судновій книзі України. Судно, побудоване на території України, підлягає реєстрації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
 
Згідно зі статтею 30 Кодексу торговельного мореплавства України про будь-які зміни відомостей, що підлягають внесенню в Державний судновий реєстр України або Суднову книгу України, власник судна або фрахтувальник за бербоут-чартером протягом двох тижнів з дня цих змін повинен повідомити орган реєстрації судна.
 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Частиною четвертою статті 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що підтвердженням права власності на судно є суднові реєстраційні документи, встановлені відповідно до Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 1997 року  № 1069, в які можуть вноситись зміни (пункти 29, 45). Встановлено, що у Державному судновому реєстрі України судно моделі Chappal 276 зареєстровано 27 травня 2010 року, власником зазначено ОСОБА_2 , оригінали документів, що підтверджують право власності на судно (свідоцтво про право плавання під Державним прапором України та свідоцтво про право власності на судно) знаходяться у відповідача. ОСОБА_1 звертався до голови Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті з проханням здійснення реєстрації у Державному судновому реєстрі України право власності на 1/2 частину катера Chappal 276 Signature за ним, однак відповіддю від 14 квітня 2015 року повідомлено про неможливість здійснення реєстрації, оскільки видача суднових реєстраційних документів на судно власнику та співвласнику окремо не передбачена Порядком ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 26 вересня 1997 року № 1069. Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості у позасудовому порядку оформити право власності на спірне майно.
 
Посилання касаційної скарги на те, що спірний катер є неподільною річчю, оскільки її не можна поділити без втрати цільового призначення суд не бере до уваги, оскільки визнання права власності на 1/2 частину катера не пов`язане з його поділом в натурі, а визначає частки співвласників останнього.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об`єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва, у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права, не є підставою для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.
 
Відповідно до пункту 45 Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 1997 року № 1069, відповідні зміни вносяться у разі виникнення такої необхідністю. У зазначеному випадку такою обставиною є позбавлення ОСОБА_2 права власності на частину спірного майна, унаслідок його передачі державним виконавцем позивачу у справі.
 
Встановлено, що відмовою у такій реєстрації стало не факт ненадання ОСОБА_1 усіх необхідних документів, а фактичне невизнання ОСОБА_2 права власності позивача на 1/2 частину катера та небажання відповідача повідомляти компетентні органи про виникнення змін, які є підставою для виправлення відповідних відомостей у вищезгаданому реєстрі.
 
Посилання у касаційній скарзі на необґрунтованість позову з урахуванням того, що ОСОБА_1 є фактичним власником 1/2 частини катера Chappal 276 Signature, є безпідставними, оскільки відповідно до діючого законодавства позивач є власником частки спірної речі без права розпорядження і саме бездіяльність відповідача заважає останньому зареєструвати за собою таке право.
 
Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд                     у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
                                                                                                                        Н. Ю. Сакара
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович