ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2019 року 
Київ
справа №826/3585/18
адміністративне провадження №К/9901/14504/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О..,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
розглянув в письмовому провадженні в касаційній інстанції справу № 826/3585/18
за позовом   ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції в м. Києві, інспектора 7 роти 4 батальйону 1 полку патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Булаха Віталія Сергійовича, інспектора 7 роти 4 батальйону 1 полку патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Хуторного Андрія Вікторовича, т. в. о. інспектора відділу розшуку ОМ ДТП Управління патрульної поліції у м. Києві старшого сержанта Мінєєва Андрія Володимировича, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій щодо складання процесуальних документів та зобов`язання притягнути до адміністративної відповідальності, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року (прийняту в складі: головуючого - Юзькової О.Л.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року (прийняту в складі колегії суддів: головуючого Лічевецького І.О., суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.), 
І. Суть спору:
1.          У березні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції в м. Києві (далі - Відповідач-1), інспектора 7 роти 4 батальйону 1 полку патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Булаха Віталія Сергійовича (далі - Відповідач-2), інспектора 7 роти 4 батальйону 1 полку патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Хуторного Андрія Вікторовича (далі - Відповідач-3), т.в.о. інспектора відділу розшуку ОМ ДТП Управління патрульної поліції у м.Києві старшого сержанта Мінєєва Андрія Володимировича (далі - Відповідач-4), третя особа - ОСОБА_3 в якому просив суд:
- визнати протиправними дії/бездіяльність інспектора 7 роти 4 батальйону 1 полку патрульної поліції ст.лейтенанта поліції Булаха В.С. щодо внесення до рапорту неправдивих відомостей;
- визнати протиправними дії/бездіяльність інспектора 7 роти 4 батальйону 1 полку патрульної поліції ст.лейтенанта поліції Хуторного А.В. щодо складання схеми місця ДТП з грубим порушенням вимог законодавства;
- визнати протиправними дії/бездіяльність тимчасово виконуючого обов`язки інспектора відділу розшуку та оформлення матеріалів ДТП Управління поліції національної поліції у м.Києві ст.сержантом Мінєєва А.В. щодо грубих порушень законодавства під час складання протоколів про адміністративні правопорушення БД № 433177, БД 433178;
- визнати протиправними дії/бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, щодо організації, забезпечення та контролю за діяльністю підрозділів Департаменту патрульної поліції під час оформлення матеріалів ДТП, яка сталася 03.01.2018 року;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України притягнути до адміністративної відповідальності      ОСОБА_3  за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП;
- визначити особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначене ст. 255 КУпАП та скласти протокол про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 , за ст. 124 КУпАП.
2.          Свої вимоги позивач обґрунтовує, тим що діями/бездіяльністю відповідачів було порушено його права, зважаючи на те, що складено протоколи про адміністративне правопорушення не дивлячись на те, що водієм не порушувались правила дорожнього руху. Матеріали, які стали підставою для складання протоколу містять неправдиві відомості, схема ДТП складена з порушенням законодавства, а протоколи складено особою, яка не має відповідних повноважень. Крім того, позивача позбавлено можливості для ознайомлення з матеріалами, які стали підставою для складання протоколів у повному обсязі.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3.          Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
4.          Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що не складення протоколу відносно ОСОБА_3 , не порушує права позивача, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції 
5.          Позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
6.          У касаційній скарзі відповідач наполягає на тому, що відповідачами не було подано відзив на позов, що фактично свідчить про визнання ними позовних вимог. Скаржник також посилається на те, що судами не встановлено зміст спірних правовідносин та не надано оцінки жодному його аргументу. Крім того, вважає, що відмовивши в позові, суд тим самим відмовив йому у доступі до правосуддя. Також скаржник зазначає, що судам першої та апеляційної інстанції не дотримано вимог процесуального закону в частині законності та обґрунтованості рішення.
7.          Позивач просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення в частині визнання протиправними дій/бездіяльності відповідачів.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
8.          03.01.2018 р. на вул.Платона Майбороди в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода учасниками якої були ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
9.          Як убачається з рапорту інспектора 7 роти 4 батальйону 1 полку патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Булаха В.С. 03.01.2018 р. він отримав повідомлення про ДТП без потерпілих. 
10.          Інспектором 7 роти 4 батальйону 1 полку патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Хуторним А.В. була складена схема місця ДТП. 
11.          За даними протоколу про адміністративне правопорушення № 433177 від 22.01.2018 р., складеного тимчасово виконуючим обов`язки інспектора відділу розшуку та оформлення матеріалів ДТП Управління поліції національної поліції у м.Києві ст.сержантом Мінєєвим А.В. , позивач, керуючи автомобілем FORD д.н.з. НОМЕР_1 , був причетний до ДТП з автомобілем «Хюндай і30» д.н.з. НОМЕР_2 , місце події залишив, чим порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху.
12.          22.01.2018 р. складено протокол про адміністративне правопорушення № 433178 згідно з яким 03.01.2018 р. приблизно о 12 год. 00 хв. у м.Києві на вул.Майбороди, 12 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль «Хюндай і30» д.н.з. НОМЕР_2 , що був припаркований праворуч, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
13.          Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 29 березня 2018 року у справі №761/2616/18 про адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу у сумі 340 грн.; по ст.122-4 КУпАП провадження закрито у зв`язку з вчиненням дій у стані крайньої необхідності.
14.          Постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, Постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_1 скасовано в частині накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В іншій частині постанову суду 1-ї інстанції залишено без зміни.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
15.          Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16.          За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАСУ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.  
17.          Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18.          Відповідно до частини першої ст.254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
19.          Згідно з п.1 частини першої ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).
20.          Відповідно до частини першої ст.221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
21.          Згідно з п. 5 Розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 (надалі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення; поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені, зокрема статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
22.          Відповідно до п.1 Розділу VIII Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
23.          Згідно статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
24.          Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
VI. Позиція Верховного Суду
25.          Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
26.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
27.          Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
28.          У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).
29.          Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
30.          Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
31.          За змістом частини третьої статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
32.          Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
33.          Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
34.          Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
35.          Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначає, що в цій справі, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, як оскарження дій працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків. 
36.          Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.
37.          За таких обставинах з приводу доводів ОСОБА_1 щодо здійснення судами оцінки змісту рапорту, схеми ДТП, тощо, Верховний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які зазначили, що позивачем не вказано які саме були порушені права, свободи або охоронювані інтереси скаржника у сфері публічно-правових відносин і як впливає на них факт непритягнення ОСОБА_3 до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 122 КУпАП.
38.          Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також зазначає, що справа про адміністративне правопорушення по факту скоєння порушення Правил дорожнього руху була розглянута, тобто рапорт працівника поліції, схеми ДТП, тощо, вже були предметом оцінки суду та з цього питання прийняте судове рішення, яке набрало законної сили 
39.          Щодо посилань скаржника з приводу того що йому було відмовлено у доступі до правосуддя колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останній не був позбавлений можливості надати суду свої доводи та міркування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
40.          З приводу посилань скаржника щодо неподання відповідачами відзиву на позов, що фактично свідчить про визнання ними позовних вимог, колегія суддів відноситься критично. Так частиною четвертою статті 159 КАС України встановлено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Тобто, зазначена норма не носить зобов`язального характеру для суду. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву (а.с.54-58).
41.          Таким чином висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
VII. Судові витрати
42.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.          Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 13 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О.О.Шишов 

Судді                                                                                                    І.В.Дашутін

                                                                                                    М.М.Яковенко