Постанова
Іменем України
 
19 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 554/6457/16-ц
провадження № 61-35783св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Фонд державного майна України, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях,
треті особи - Державне казначейство України, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 23 листопада 2016 року в складі судді Тімошенко Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Пікуля В. П., Бутенко С. Б., Прядкіної О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (далі - РВ ФДМ України по Полтавській області), треті особи: Державне казначейство України, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01 лютого 1991 року вона працює директором державного підприємства «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет» (далі - ДП «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет»). Починаючи з вересня 2015 року керівництво               РВ ФДМ України по Полтавській області, намагаючись звільнити її із займаної посади, постійно здійснює психологічний та моральний тиск, приймає накази про звільнення та у той же день, за наказом призначає знову на посаду. Наказом РВ ФДМ України по Полтавській області № 170 від 13 квітня               2016 року на неї було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходів заохочення. Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від                08 червня 2016 року наказ № 170 від 13 квітня 2016 року визнаний незаконним та скасований.
ОСОБА_1 вважає, що внаслідок вказаних дій відповідача, їй завдана психологічна та моральна травма, у зв`язку з чим вона змушена проходити курс лікування в 2-й Полтавській міській лікарні із загостренням аритмії серця, яка переходить в лівосторонню радикулопатію з вираженим больовим синдромом грудної клітини. За час лікування нею витрачені грошові кошти на придбання необхідних ліків в розмірі 3 300,49 грн, які позивач просить стягнути з РВ ФДМ України в Полтавській області. Зазначає, що внаслідок психологічних та моральних тисків на неї з боку керівництва РВ ФДМ України по Полтавській області, її також завдана моральна шкода, яка виразилася в постійному нервовому хвилюванні і нервовому зриві, порушенні відносин в сім`ї, порушенні нормальних життєвих зв`язків з колегами, порушенні відповідачем її законних прав.
З огляду на викладене, просила суд стягнути з РВ ФДМ України по Полтавській області на її користь 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного накладення дисциплінарного стягнення, та 3 300,49 грн витрат на придбання ліків та лікарських послуг.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 23 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено, що звернення за медичною допомогою через погіршення стану здоров`я пов`язане з виданням РВ ФДМ України по Полтавській області наказу про накладення дисциплінарного стягнення від  13 квітня 2016 року, оскільки виписки із медичної карти, додані до позову, датовані 2010, 2015 роками, березнем 2016 року, тоді як наказ № 170 про накладення дисциплінарного стягнення було прийнято лише 13 квітня              2016 року, а звернення за медичною допомогою 21 червням 2016 року та           30 червням 2016 року мали місце через 2 місяці після притягнення до дисциплінарної відповідальності. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки виданню РВ ФДМ України по Полтавській області наказів № 587, № 588, № 590 від 15 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 в один день, а також їх скасування наказом № 595 від               16 вересня 2015 року на наступний день. Зазначені дії відповідача, на думку ОСОБА_1 , завдали їй матеріальної та моральної шкоди. 
Крім того, упереджене ставлення РВ ФДМ України по Полтавській області до            ОСОБА_1 підтверджується безпідставним притягненням її дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу № 170 від 13 квітня 2016 року, який в подальшому був скасований судом першої інстанції.
Вказала, що порушення права заявника на відпустку також є підставою для стягнення з відповідачів моральної шкоди, однак цим обставинам суди належної оцінки не надали.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу
У червні 2017 року на адресу суду від РВ ФДМ України по Полтавській області  надійшли заперечення на касаційну скаргу. В указаних запереченнях відповідач вказав, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, а оскаржені судові рішення попередніх інстанцій є такими, що скасуванню не підлягають. При цьому видання РВ ФДМ України по Полтавській області наказів № 587, № 588, № 590 від 15 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 в один день, а також їх скасування наказом                  № 595 від 16 вересня 2015 року на наступний день пов`язано не зі створенням умов для здійснення психологічного тиску на заявника, а з внесенням змін до статуту ДП «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет» та зміною його підпорядкування. Наказ РВ ФДМ України по Полтавській області                  № 170 від 13 квітня 2016 року, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення, є чинним, оскільки рішення суду першої інстанції про визнання його протиправним, скасоване рішенням апеляційного суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                       і кримінальних справ від 29 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 13 червня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року до участі в справі залучено правонаступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.
 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що з 01 лютого 1991 року ОСОБА_1 працює директором ДП «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет».
Наказом РВ ФДМ України по Полтавській області № 170 від 13 квітня                  2016 року на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходів заохочення на підставі статей 147-149, частини третьої статті 151 КЗпП України.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від              28 липня 2016 року, наказ № 170 від 13 квітня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено протягом строку дії заходів заохочення, визнаний незаконним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року зазначену ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до медичної документації та квитанції на придбання ліків на суму 3 300,39 грн, ОСОБА_1 лікувалась амбулаторно з 10 до 22 вересня             2015 року з приводу гіпертонічної хвороби та з 21 до 29 червня проходила курс стаціонарного лікування в 2-й Полтавській міській лікарні у зв`язку з загостренням аритмії серця, яка переходить в лівосторонню радикулопатію з вираженим больовим синдромом грудної клітини. 
Згідно з статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною другою статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач не довела факт заподіяння їй відповідачем шкоди (матеріальної та моральної), їх розмір та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
Посилання ОСОБА_1 на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки виданню наказів № 587, № 588, № 590 від 15 вересня 2015 року про її звільнення в один день, а також їх скасування наказом                № 595 від 16 вересня 2015 року на наступний день, є безпідставними, оскільки як правильно зазначив апеляційний суд, позивач не довела причинно - наслідкового зв`язку між прийняттям зазначених наказів та погіршенням стану її здоров`я.
Накази № 587, № 588, № 590 видано РВ ФДМ України по Полтавській області у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію ДП «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет», відповідно до пункту 7 Порядку передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів до сфери управління державних органів приватизації у зв`язку з прийняттям рішення про їх приватизацію, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31 березня 2000 року № 667 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 06 липня 2012 року № 3082).
Проте наказом № 595 РВ ФДМ України по Полтавській області скасовані накази № 587, № 588, № 590 у зв`язку з невчиненням державної реєстрації внесення змін до статуту ДП «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет» в частині органу управління.
Враховуючи, що вказані накази прийняті та скасовані з метою зміни підпорядкування підприємства відповідно до чинних нормативно - правових актів, не мали на меті створення психологічного тиску на позивача, тому колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що               внаслідок їх винесення та скасування позивачу не спричинено матеріальної чи моральної шкоди.
Доводи наведені в касаційній скарзі про те, що відповідач здійснював на позивача моральний та психологічний тиск шляхом видачі наказу № 170 від 13 квітня 2016 року, який був визнаний незаконним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року,                 є безпідставними, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України             з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Тобто на час апеляційного розгляду справи факт незаконності накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани за наказом № 170 від 13 квітня 2016 року не встановлено.
Виходячи з цих обставин, апеляційний суд зробив правильний висновок про недоведеність факту незаконності зазначеного наказу про накладення дисциплінарного стягнення і порушення ним трудових прав позивача, з чим вона пов`язувала свої вимоги про відшкодування майнової і моральної шкоди.
Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що протягом декількох місяців відповідач порушував її право на відпуску, пояснюючи це тим, що вона не додала до заяви доказів, що підтверджують її право на щорічну відпуску, є необґрунтованими.
Відповідно до листа РВ ФДМ України по Полтавській області                                       № 11-101-2629 від 30 червня 2016 року та № 11-101-3122 від 29 липня                2016 року Регіональне відділення не могло погодити відпустку директора за наказом ДП «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет» від                  14 червня 2016 року № 44-в у зв`язку з тим, що він не відповідав нормам чинного законодавства та нормам діловодства, а саме в ньому передбачено період відпустки з 21 червня 2016 року по 21 липня 2016 року за відпрацьований робочий рік з 21 травня 2014 року по 20 травня 2015 року, тобто з використанням основної відпустки - 24 дні та додаткової - 7 днів. Проте в ньому не зазначено дати початку та закінчення кожної з видів відпусток, та не надано документів, які підтверджують, що керівник працював в ДП «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет» з 21 травня               2014 року, тобто до укладення з нею контракту 11 листопада 2014 року. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що такі вимоги відповідача є законними та не можуть розцінюватися як порушення права позивача на відпустку.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК Українивиходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 401 ЦПК Українипередбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки підстави для скасування ухалених у справі судових рішень відсутні, касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 23 листопада              2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого  2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук

          Н. О. Антоненко

                                                                                                                       В. І. Журавель