Постанова
Іменем України
 
29 травня 2019 року                                                                              
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                                  ОСОБА_1 ,
судді:                                                ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання   ОСОБА_4 ,
 
учасники судового провадження:
прокурор                                         ОСОБА_5 ,
 
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області на вирок Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013180210000241,
 
стосовно  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ст. 309 ч. 2, ст. 186 ч. 3 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
 
1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор у касаційній скарзі виклав вимогу до суду касаційної інстанції про скасування вироку апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивуючи неправильним застосуванням апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність при звільненні від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так, в цілому погодившись із рішенням апеляційного суду про скасування вироку суду в частині виправдання ОСОБА_6 за ст. 128 КК України та визнання його винуватим за цим законом, водночас вважає вирок незаконним, оскільки апеляційний суд визнавши особу винуватою зобов`язаний був призначити покарання, чого зроблено не було.
 
У запереченні на касаційну скаргу засуджений просив про залишення скарги без задоволення. При цьому підтвердив правильність попереднього рішення касаційного суду про закриття касаційного провадження та заперечив вимоги сторони обвинувачення щодо подальшого оскарження судових рішень стосовно нього.
 
2. Історія провадження, зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
За вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року засуджено ОСОБА_6 за ст. 122 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік три місяці. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред’явленому обвинуваченні за ст. 128 КК України та виправдано у зв’язку з недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.
Також задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , залишено без розгляду цивільні позови прокурора та потерпілої ОСОБА_8 та вирішено долю речових доказів. 
 
2.2 Суд апеляційної інстанції
Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення. Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задоволено частково, вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року в частині виправдання ОСОБА_6 за ст. 128 КК України скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним за ст. 128 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки. Також ОСОБА_6 визнано винним за ст. 122 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк три роки. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді обмеження волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок суду залишено без зміни.
Також задоволено цивільні позови прокурора та потерпілої ОСОБА_8 , вирішено долю речових доказів. 
 
2.3 Суд касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року стосовно засудженого ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
 
2.4 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілого ОСОБА_7 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року в частині виправдання ОСОБА_6 за ст. 128 КК України скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та звільнено від покарання на підставі статей 49, 74 ч. 5 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Вироком апеляційного суду також задоволено цивільні позови прокурора та потерпілої ОСОБА_8 . У решті вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 залишено без зміни.
 
2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені апеляційним судом
ОСОБА_6 22 вересня 2014 року приблизно о 08:00, знаходячись у будинку ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , володіючи навичками Тайського боксу та маючи спортивний розряд кандидата в майстри спорту, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, наніс потерпілому ОСОБА_7 , який перебував у положенні сидячи, один удар в область лівої сторони обличчя ногою у взутті, та більше двох ударів по тулубу зліва ногою у взутті, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді переломів 6-го та 7-го ребер зліва, гематоми та садна шкіри голови, що утворилися не менш ніж від двократної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук, стиснуті у кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками, чим заподіяв тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік.
Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ст. 122 ч. 1 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
 
Крім того, ОСОБА_6 29 серпня 2012 року приблизно о 09 годині, знаходячись на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_8 у смт Котельва Полтавської області, що за адресою: 4-ий Комсомольський провулок, 18, де на ґрунті неприязних відносин, під час сварки, відкинув потерпілу ОСОБА_8 від автомобіля ЗАЗ–1102 «Таврія», державний номерний знак НОМЕР_1 , котра не втримавшись на ногах, впала на ґрунтову поверхню більш на праву ногу, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров’я.
Наведені дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ст. 128 КК України як спричинення необережного середньої тяжкості тілесне ушкодження. 
 
3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у засіданні касаційного суду підтримала касаційну скаргу прокурора.
 
4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 49. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності
Частина 1. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
2) три роки – у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
 
4.1.2 Стаття 74. Звільнення від покарання та його відбування
Частина 5. Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
 
4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
4.2.2 Стаття 420. Вирок, ухвала про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру суду апеляційної інстанції
Частина 2. Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
 
5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж касаційного розгляду
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 122 ч. 1, ст. 128 КК України, як і кваліфікація дій за вказаним законом у касаційній скарзі не оспорюються.
Розгляд касаційної скарги Суд здійснює в частині правильності застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку із закінченням строків давності та дотримання при цьому вимог кримінального процесуального закону.
 
5.2 Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
Доводи, наведені у касаційній скарзі прокурора, щодо неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність при звільненні від покарання у зв`язку із закінченням строків давності та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Так, процесуальним законом передбачено, що вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги [4.2.2].
Законом України про кримінальну відповідальність встановлено, що особа за вироком суду може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України [4.1.2].
У разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, після спливу трьох років від дня вчинення злочину, застосовуються строки давності [4.1.1].
Наведених положень процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність апеляційним судом дотримано.
Апеляційний суд у резолютивній частині свого вироку вказав про скасування вироку суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 за ст. 128 КК України, ухвалив в цій частині новий вирок, яким визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та відповідно до положень ч.5 ст. 74 КПК України звільнив ОСОБА_9 від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що повністю відповідає змісту положень зазначеної норми кримінального процесуального закону [4.1.2].
З огляду на викладене, наведені в касаційній скарзі прокурора доводи щодо неправильного застосування апеляційним судом положень частини 5 статті 74 КК України про звільнення ОСОБА_6 від покарання, яке не було призначено, є необґрунтованими. Інших доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в касаційній скарзі  не наведено. 
Крім того, не встановлено Судом й таких порушень процесуального закону, які слід було б визнати істотними, тобто такими, які  перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та через існування яких Суд у будь-якому разі змушений був би скасувати оскаржуване судове рішення, ініціювавши новий розгляд в суді відповідної інстанції. 
Таким чином,  підстави до задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
 
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
 
у х в а л и в:
 
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року стосовно засудженого  ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                               ОСОБА_3