Постанова
Іменем України
14 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 182/5130/16-ц
провадження № 61-29333св18
Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),
суддів: Лесько А. О.,  Мартєва С. Ю.,  Петрова Є. В., Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2017 року у складі головуючого суддіРунчевої О.В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року у складі суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,  Зубакової В.П., 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 на підставі статей 22 ЦК України та                          1214 ЦК України звернулася із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.
Позов мотивовано тим, що між приватним підприємством „Дніпрянка" та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір про спільну сумісну діяльність для досягнення певної мети без створення юридичної особи та без визнання часток кожного з них у праві власності.
В пункті 3.2 даного договору відображено, що фізична особа передає в касу підприємства, як частку свого внеску для цільового призначення-придбання обладнання мукомольного цеху, що відображено в квитанції до прибуткового касового ордера 146 від 25 квітня 2000 року. Договір укладений на підставі статей 130,131 ЦК України.
Договір про спільну діяльність був укладений 18 квітня 2000 року. Обладнання придбане згідно технічних паспортів у травні 2003 року, тобто через три роки після укладення договору. Свою діяльність власники розпочали після придбання обладнання, а саме: здійснення монтаж обладнання, налагодження та виробництво продукції та  відкрито безперервно володіли нерухомим майном понад 10 років.
03 серпня 2011 року, без повідомлення власника майна, директором Нікопольського ОПОТ та Державною виконавчою службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції було відкрито склад з майном власників, описано млин Р6-НВМ 15, який був переданий на зберігання ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , про що вказано в акті.
04 грудня 2012 року в порядку контролю встановленого ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» постановою Начальника відділу Нікопольського міськрайонного управління юстиції скасовано акти від 03 серпня 2011 року та                   15 листопада 2011 року в зв`язку з відсутністю документального підтвердження того, що описане й арештоване майно належить боржнику ПП «Дніпрянка».
В зв`язку з тим, що 03 серпня 2011 року Державною виконавчою службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції дробівка молоткова не була описана, а 04 грудня 2012 року акти від 03 серпня 2011 року та від 15 листопада 2011 року були скасовані, відповідач знав, що після цього він як зберігач володіє дробівкою без достатньої правової підстави.
За період з 03 серпня 2011 року по 15 листопада 2011 року та з 04 грудня                   2012 року по 06 вересня 2013 року власникам не повернуто дробівку молоткову ДМБ-0,5. На письмові та телефонні звернення позивача з вимогою повернути дробівку молоткову відповіді не отримано, що і змусило її звернутися до суду з даним позовом.
У зв`язку з вищеозначеним просила суд стягнути з відповідача на її користь               237 600 грн. не отриманого доходу від безпідставно набутого майна, за період з 03 серпня 2011 року по 15 листопада 2011 року та з 04 грудня 2012 року                по 06 вересня 2013 року та стягнути з відповідача на користь співучасника ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області                      від 21 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд виходив з того, що позивачка не довела що є співвласником спірного майна та що від експлуатації дробівки молоткової ДМБ-0,5 повинна була отримати дохід.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій 31 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада  2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з  (182/5130/16-ц).
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої та апеляційної інстанції постановили судове рішення без з`ясування усіх фактичних обставин справи та дійшли помилкового висновку про те, що позивачем не доведено завдання їй збитків у вигляді упущеної вигоди, на підставі ст. 1214 ЦК України, вона має право на відшкодування доходів від безпідставно набутого майна від відповідача.
Зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано суду першої інстанції розрахунок неотриманого доходу (упущеної вигоди), який він  вважає вірним.
Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу
Заперечення до Верховного Суду не надходили. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_3 є засновником та керівником ПП „Дніпрянка".
Судами встановлено, що виконавчою службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2011 року про стягнення з ПП „Дніпрянка" суми                          боргу 78 439,54 грн. в 2011 році а саме 04 серпня 2011 року та 15 листопада                           2011 року було описане та арештоване майно ПП „Дніпрянка". 
Описане майно було передано на зберігання стягувачу - Нікопольському обласному підприємству оптової торгівлі в особі директора                                          ОСОБА_2 (а.с.12-13).
Постановою від 04 грудня 2012 року начальником відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції проведено перевірку виконавчого провадження та внаслідок того, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні документальні підтвердження того, що описане й арештоване майно належить боржнику ПП „Дніпрянка", скасовано акт опису й арешту майна від 03 серпня 2011 року та від 05 листопада 2011 року ( а.с.5).
Звертаючись до суду з позовом про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна та відшкодування моральної шкоди позивач вказувала, що відповідач знав, що володіє дробівкою молотковою без достатньої правової підстави, у зв`язку із чим з нього підлягають стягненню дохід від безпідставно набутого майна та моральна шкода.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так,  згідно з частини другої статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до вказаної статті особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.
З цією нормою права, відшкодування підлягають доходи, які саме власник або законний володілець міг отримати від експлуатації цього майна. 
Стаття 1214 ЦК України передбачає: особа, яка набула майна або зберігала його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. 
За змістом цієї норми, поверненню підлягають доходи, які отримані саме особою вододіючою майном безпідставно. 
Потерпілою особою, в сенсі статті 1212 ЦК України може вважається власник або особа, яка володіє, користується чи експлуатує це майно на законній підставі або з інших законних підстав має право на отримання доходу від використання цього майна (стаття 22 ЦК України та 1214 ЦК України). 
Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухваленні судового рішення) доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Так, суди виходили з того, що позивачка, як встановлено в судовому засіданні на підставі наданих та оцінених доказів, не довела, що вона є власником цього майна або має право на отримання доходу від експлуатації цього майна. 
При цьому, судом першої та апеляційної інстанції досліджено договір про спільну діяльність, з якого не вбачається, що ОСОБА_1 є співвласником дробівки молоткової ДМБ-0,5, арештованого державним виконавцем та переданого відповідачеві та що за текстом цього договору  має право на отримання доходів від експлуатації цього майна. 
Отже, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідили обставини справи, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в позові. 
Аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України  передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області                від 21 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області             від 05 липня 2017 року залишити  без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя                                                                  В. М. Сімоненко
 
Судді                                                                                                     А. О. Лесько
 
                                                                                              С. Ю. Мартєв
 
                                                                                              Є. В. Петров
 
                                                                                                                       С. П. Штелик