Постанова
Іменем України
 
12 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 755/12862/16-ц
 
провадження № 61-33319св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
представник позивача - Чимич Віктор Павлович,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представники ОСОБА_2 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2017 року у складі судді          Іванченко М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 80 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,45 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 вересня         2028 року.
13 березня 2015 року між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором         від 16 листопада 2007 року.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 16 листопада 2007 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 26 205,95 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 650 169,61 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 22 772,97 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 564 997,38 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3 432,98 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 85 172,22.
На підставі вказаного ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути солідарно зі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором              від 16 листопада 2007 року у загальному розмірі 26 205,95 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 650 169,61 грн.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у складі судді Гаврилової О. В. відкрито провадження у справі за позовом           ПАТ «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява відповідає вимогам статей 119-120 ЦПК України 2004 року. Підстав, передбачених статтею 121 ЦПК України 2004 року для залишення позовної заяви без руху, а також підстав, передбачених статтею 122 ЦПК України 2004 року для відмови у відкритті провадження у справі немає. Справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 ,        ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року, апеляційний суд виходив із того, що заявником не виконано вимоги ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема, не надано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із викладенням поважних причин його пропуску та зазначенням підстав для поновлення цього строку. 
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 червня 2019 року № 641/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня     2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду порушує її права і свободи, у тому числі право на справедливий суд та створює перешкоди для реалізації гарантованого їй права на апеляційне оскарження, яке передбачене Конституцією України, тобто відбулось порушення судом її прав і свобод, створено перешкоди для їх реалізації.
Крім того, вона не була присутня у судовому засіданні в апеляційному суді при винесенні оскаржуваної ухвали.
 
Заперечення на касаційну скаргу учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у складі судді Гаврилової О. В. відкрито провадження у справі за позовом           ПАТ «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 10 січня 2017 року        ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2017 року ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року, апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки заявником не надано доказів сплати судового збору. 
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва                 від 31 серпня 2016 року визнано неподаною і повернуто заявнику, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 січня               2017 року.
 
02 квітня 2017 року ОСОБА_2 повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва              від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Універсал банк» до           ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
 
Згідно з повідомленнями про вручення поштового відправлення копію   ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року представникам               ОСОБА_2 ОСОБА_4 вручено 08 травня 2017 року (а. с. 137),           ОСОБА_3 - 17 травня 2017 року. ОСОБА_2 копію ухвали апеляційного суду не отримала, конверти із копією ухвали повернулися «за закінченням терміну зберігання» (а. с.139) та з відміткою «за відмовою адресата від одержання» (а. с.140).
 
Оскільки станом на 07 липня 2017 року недоліки апеляційної скарги заявником не усунуто, то ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2017 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.
 
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою та підстав для її скасування немає.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
У статті 1 ЦПК України 2004 року визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
 
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущений з причин, визнаних судом поважними.
 
За положеннями частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
 
За частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
 
Норми ЦПК України 2004 року не містять вичерпного переліку підстав,          які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є необмеженим, оскільки воно безпосередньо пов`язано з наявністю сукупності обставин: подання клопотання стороною або іншою особою, яка бере участь у справі, про поновлення пропущеного строку та наявності поважних причин пропуску процесуального строку.
 
Виходячи з того, що протягом строку, встановленого ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року, ані ОСОБА_2 , ані її представниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції з зазначенням поважних причин, дії судді-доповідача щодо відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року були вчинені відповідно до вимог частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року.
 
Посилання ОСОБА_2 в касаційні скарзі на порушення її права на справедливий судовий розгляд є безпідставним з огляду на наступне.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд, в якому право доступу, тобто право порушити провадження у цивільній справі в суді, є одним із аспектів поряд з організаційними та процесуальними гарантіями (рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте наведене право не є абсолютним та може підлягати обмеженням (рішення ЄСПЛ від 17 січня         2012 року у справі «Станев проти Болгарії [ВП]» (Stanev v. Bulgaria [GC]), заява № 36760/06, § 230). 
 
Незважаючи на те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не зобов`язує Договірні держави створювати суди апеляційної та касаційної інстанцій, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених правом на справедливий судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 11 січня 2001 року у справі «Платакоу                     проти Греції» (Platakou v. Greece), заява № 38460/97, § 38). Разом з тим           спосіб застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить                    від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль судів у них (рішення ЄСПЛ від 02 березня 1987 року у справі «Моннел та Морріс проти Сполученого Королівства» (Monneland Mottis v. UnitedKingdom), § 56). 
 
При цьому правила регулювання строків для подання скарги має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Разом з тим такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перез де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain), заява                № 28090/95, § 45).
 
ЄСПЛ виходить з того, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду суддів щодо часу або підстав для поновлення строків (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, § 41, від 28 червня        2018 року у справі «Осовська та інші проти України» (Osovska and Others                 v. Ukraine), заяви № 2075/13, 19306/13, 28131/13, 21478/13 та 56107/14, § 27). При цьому поновлення строків на апеляційне оскарження без поважних причин або з причин, які не зазначені у відповідному клопотанні, має наслідком порушення принципу правової визначеності й, відповідно, права на справедливий судовий розгляд іншої сторони у справі (рішення ЄСПЛ            від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (Ustimenko                   v. Ukraine), заява № 32053/13, § 52-53).
 
Колегія суддів виходить із того, що процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на не допущення зловживання процесуальними правами. Представники заявника, які отримали копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, недоліки апеляційної скарги також не усунули, хоча мали таку процесуальну можливість.
 
Відповідно до частини четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
 
Враховуючи, що у частині третій статті 297 ЦПК України 2004 року встановлено обов`язок суду відмовити у відкритті апеляційного провадження, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, то підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду немає, оскільки її постановлено згідно із законом.
 
З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і на законність судового рішення не впливають.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян