Постанова                                    
Іменем України               
 
03 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 756/984/17
провадження № 61-14798св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Коротуна В. М.,           Крата В. І.,              
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_4,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
третя особа - Державна податкова інспекція у Шевченківськоу районі ГУ ДФС у м. Києві,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Смирнової Катерини Анатоліївни як представника ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду               м. Києва від 24 січня 2018 року в складі колегії суддів: Українець Л. Д., Немировської О. В., Шебуєвої В. А.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання протиправними дій відповідача щодо повідомлення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві про суму отриманого ним доходу в частині розміру отриманого додаткового блага, зобов'язання відповідача надіслати нове повідомлення до ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві із зазначенням суми реально отриманого додаткового блага в розмірі 50 219,36 грн.
 
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 28 грудня 2007 року № CL10520, укладеного між сторонами, за умовами якого він отримав кредит у розмірі           20 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та строком повернення до 25 грудня 2014 року, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 28 жовтня 2010 року з нього та ОСОБА_6 достроково стягнуто на користь банку 175 020,08 грн заборгованості за кредитом.
 
22 квітня 2015 року на виконання зазначеного судового рішення він добровільно сплатив 19 788,67 грн, після чого банк запропонував йому у строк до 22 квітня 2016 року сплатити 105 012,05 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а решту заборгованості (50 219,36 грн) врегулювати шляхом підписання акта прощення боргу, на що він погодився та сплатив у зазначений банком строк визначену відповідачем суму. 
 
24 грудня 2015 року банком складено акт про припинення зобов'язань за кредитним договором, в якому банк безпідставно вказав про прощення йому             нарахованої станом на 24 грудня 2015 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 392,11 дол. США, що становить еквівалент 328 473,39 грн. 19 серпня 2016 року він отримав від ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у               м. Києві повідомлення про отримання ним у четвертому кварталі 2015 року від ПАТ «Універсал Банк» доходу в розмірі 328 473,39 грн з кодом та ознакою доходу «126 додаткове благо». 
 
Дії ПАТ «Універсал Банк» щодо повідомлення податковій службі про зазначену суму отриманого ним додаткового блага є протиправними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки розмір непогашеної заборгованості (прощеного боргу) за кредитним договором складає 50 219,36 грн, а не 328 473,39 грн.
 
Просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня             2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Універсал Банк» надіслати нове повідомлення до ДПІ Шевченківського району ДФС у м. Києві із зазначенням суми реально отриманого ОСОБА_4 додаткового блага в розмірі 50 219,36 грн, відкликавши попереднє повідомлення на суму 328 473,39 грн. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551,20 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не довів надання позивачу додаткового блага саме в розмірі 328 473,39 грн. Позовні вимоги в частині визнання дій банку протиправними, не є способом захисту його порушеного права.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. У пропозиції про врегулювання заборгованості, яка була надіслана банком позивачу, йшлося про врегулювання загальної суми заборгованості за кредитним договором, а не суми частини заборгованості, стягнутої за рішенням суду, а тому висновок районного суду про наявність підстав для часткового задоволення позову не ґрунтується на вимогах закону.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій 23 лютого 2018 року до Верховного Суду, адвокат Смирнов К. А. як представник ОСОБА_4 просить скасувати постанову Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року і залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з  Оболонського районного суду м. Києва.
 
10 квітня 2018 року справа надійшла  до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Касаційна скарга адвоката Смирнова К. А. як представника ОСОБА_4 мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Сума заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором визначена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2010 року, а неналежне виконання судового рішення не позбавляє права кредитора на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
 
Відзив ПАТ «Універсал Банк» на касаційну скаргу, який надійшов до Верховного Суду 07 травня 2018 року, мотивований тим, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
 
У пропозиції про врегулювання заборгованості, яка була надіслана банком позивачу, чітко зазначено, що сума боргу, яка буде вважатися врегульованою після сплати визначеної даною пропозицією суми, є решта заборгованості за кредитним договором, тобто загальна сума заборгованості за договором, а не та сума, яка зазначена в рішенні суду. 
 
Враховуючи факт того, що позивачу прощено 16 392,11 дол. США боргу за кредитним договором, що становить еквівалент 328 473,39 грн, банк указав у своєму повідомленні саме зазначену суму, а не суму, визначену рішенням суду, адже прощення заборгованості здійснювалося не за рішенням суду, а за кредитним договором.
 
Фактичні обставини справи
 
Суд встановив, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та           ОСОБА_4 укладено кредитний договір № СL 10520, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 20 тис. дол. США зі сплатою 24 % річних за користування кредитом та строком повернення до 25 грудня 2014 року.
 
У зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх обов'язків зі сплати кредиту ПАТ «Універсал Банк» у травні 2010 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 2-12762/10), за наслідками розгляду якого рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2010 року достроково стягнуто з відповідачів на користь банку 175 020,08 грн боргу за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № СL 10520.
 
22 квітня 2015 року ОСОБА_4 на виконання рішення суду сплатив                            19 788,67 грн, що підтверджується квитанцією № 048В601151120013.
 
У квітні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до позивача з пропозицією з врегулювання заборгованості за кредитним договором, в якій запропонувало в строк до 22 квітня 2016 року сплатити 105 012,05 грн на вказаний рахунок у ПАТ «Універсал Банк», а решта заборгованості за кредитним договором буде вважатися врегульованою.
 
Пропозицію банку позивач виконав у період з травня по грудень 2015 року.
 
24 грудня 2015 року сторони підписали акт про припинення зобов'язань за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № СL 10520, згідно з пунктом 1 якого станом на 24 грудня 2015 року загальний розмір заборгованості позивача становить 16 392,11 дол. США, з яких 14 303,54 дол. США прострочена заборгованість за тілом кредиту та 2 088,57 дол. США прострочені проценти за користування кредитом.
 
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, в четвертому кварталі                   2015 року позивачем від ПАТ «Універсал Банк» був отриманий дохід у розмірі                    328 473,39 грн з кодом та ознакою доходу «126 - додаткове благо».
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує права третіх осіб щодо майна кредитора.
Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Апеляційний суд установив, що підписуючи акт про припинення зобов'язань за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № CL 10520 позивач та відповідач дійшли згоди, що прощенню підлягає сума, яка обліковується як заборгованість за кредитним договором станом на 25 грудня 2015 року, а саме 16 392,11 дол. США, з яких 14 303,54 дол. США прострочена заборгованість за тілом кредиту та 2088,57 дол. США прострочені проценти за користування кредитом.               ОСОБА_4 підписав акт без зауважень.
 
Оскільки акт викладений у формі двосторонньої угоди, містить підстави та умови прощення частини боргу, підписи обох сторін угоди, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він за своїм змістом є двостороннім правочином і відповідає вимогам статей 6, 627 ЦК України.
 
Матеріали справи не містять та позивач не надав доказів визнання в судовому порядку вказаного правочину недійсним.
 
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4  
 
Аргументи касаційної скарги про те, що сума заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором визначена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2010 року, не заслуговують на увагу, оскільки акт про припинення зобов'язань за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № CL 10520, у якому визначено розмір прощенної заборгованості за кредитним договором, є чинним. 
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з їх висновками. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу адвоката СмирновоїКатерини Анатоліївни як представника ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
 
Постанову Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року  залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            В.І. Журавель
 
                                                                                                            В.М. Коротун
 
                                                                                                            В.І. Крат