ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року 
м. Київ

Справа №  18/2325/12 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державної іпотечної установи
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 17.12.2018
у складі колегії суддів: Дідиченко М.А. (головуючого), Пономаренка Є.Ю., Смірнової Л.Г.
та на ухвалу Господарського суду міста Києва 
від 16.10.2018
у складі судді: Паська М.В.
за заявою Державної іпотечної установи
про заміну сторони у виконавчому провадженні
у справі №  18/2325/12
за позовом Публічного акціонерного товариства "Сведбанк"
до Публічного акціонерного товариства "Автокраз"
про стягнення 318 258 344,23 грн, - 

ВСТАНОВИВ:
1. Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Автокраз" про стягнення 318  258  344, 23 грн.
2. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.01.2013 у справі №  18/2325/12, позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ "Автокраз" на користь ПАТ  "Сведбанк" - 39  817  133,02 долари США, що у гривневому еквіваленті складає - 318  258  344,23 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 29  871  975,61 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає - 238  766  701,05 грн; заборгованість за процентами - 9  784  207,80 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає - 78  205  172,94 грн; пеня - 160  949,61 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає - 1  286  470,23 грн; 64  380,00 грн судового збору; зобов'язано видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

3. На виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 17.01.2013 у справі №  18/2325/12, залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2014 у справі №  18/2325/12, видано відповідний наказ на його примусове виконання.

4. У серпні 2016 року Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №  18/2325/12.

5. В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що ПАТ "Дельта-Банк" за договором купівлі-продажу прав вимоги від 18.06.2013 є правонаступником ПАТ  "Сведбанк", яке змінило свою назву на ПАТ "Омега Банк", по виданому наказу Господарського суду Полтавської області від 13.02.2014 №  18/2325/12, в той час як Державна іпотечна установа є правонаступником ПАТ "Дельта Банк" відповідно до укладених між сторонами договору застави від 04.02.2015 №  Д-2/2015 та договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 №  Д-2.1/2015.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції 

6. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №  18/2325/12 відмовлено Державній іпотечній установі в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №  18/2325/12.

7. Відмовляючи у задоволенні заяви про зміну стягувача правонаступником, суд першої інстанції вказав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.17 у справі № 910/7084/16, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 19.07.2018 визнано недійсними договори на яких ґрунтується заява Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №  18/2325/12.

8. Не погодившись з прийнятою ухвалою, Державна іпотечна установа звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

9. Апеляційна скарга мотивована тим, що на дату прийняття судом першої інстанції ухвали від 16.10.2018 у справі № 18/2325/12 Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  910/7084/16.

10. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі №  18/2325/12 апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №  18/2325/12 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №  18/2325/12 залишено без змін.

11. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

11.1. 29.04.2013 ПАТ "Сведбанк" змінило своє найменування на ПАТ "Омегабанк".

11.2. 18.06.2013 між ПАТ "Омегабанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні).

11.3. Згідно з додатком №  1 до Договору від 18.06.2013 права вимоги за кредитним договором від 14.02.2008 №  07/08, враховуючи усі зміни та доповнення до нього, іпотечним договором від 13.03.2009 б/н, іпотечним договором від 14.02.2008 № 07/08 та договором застави від 14.02.2008 №  07/08 перейшли від ПАТ "Омега Банк" до ПАТ  "Дельта Банк".

11.4. Пункт 2.3 договору від 18.06.2013 передбачає, що права вимоги переходять від ПАТ "Омега Банк" до ПАТ "Дельта Банк", а обов'язки ПАТ "Омега Банк" передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі прав вимоги.

11.5. 27.02.2013 між ПАТ "Дельта Банк" (банк) та Державною іпотечною установою (клієнт) укладено договір банківського рахунку № 26/995-070, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №26502000000995 (далі - рахунок) та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами Банку на банківські послуги, які доведені Клієнту в момент підписання цього договору.
11.6. 04.02.2015 з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку №  26/995-070, між Банком, як заставодавцем, та Державною іпотечною установою, як заставодержателем, укладено договір застави майнових прав №  Д-2/2015 (надалі - Договір застави), за умовами якого заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за договорами кредитної лінії, зокрема, від 14.02.2008 №  07/08, укладеному між ПАТ "Сведобанк" та ПАТ  "Автокраз".

11.7. Відповідно до п. 2.1.1 Договору застави у разі невиконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за договором банківського рахунку або в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення), заставодержатель набуває прав вимоги за договорами, наведеними у Додатку №  1 до цього договору, переважно перед іншими кредиторами, відповідно до Закону України "Про заставу" та (або) Цивільного кодексу України та (або) цього договору та (або) договору відступлення прав вимоги (у разі його укладання).

11.8. Відповідно до п. 4.1 Договору застави одночасно з цим договором укладається договір відступлення права вимоги з відкладальними умовами.

11.9. В подальшому, 04.02.2015 між Державною іпотечною установою, як новим кредитором та ПАТ "Дельта Банк", як первісним кредитором, укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №  Д-2.1/2015 (далі - Договір відступлення), при цьому сторони уклали цей договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до Договору застави майнових прав від 04.02.2015 №  Д-2/2015, що укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань первісного кредитора за договором банківського рахунку від 27.02.2013 №  26/995-070.

11.10. Згідно з п.1.2 Договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору.

11.11. Виходячи із змісту пункту 2.2 Договору відступлення встановлено, що в незалежності від випадків, передбачених пунктом 2.1. Договору відступлення, п. 1.2. набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

11.12. Відповідно до постанови Національного Банку України від 02.03.2015 №  150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації .

11.13. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 замінено стягувача у виконавчому провадженні №  44843435 з примусового виконання наказу №  18/2325/12 виданого Господарським судом Полтавської області 13.02.2014 з ПАТ  "Сведбанк" його правонаступником ПАТ "Дельта Банк" (ідентифікаційний код 34047020).

11.14. Крім того, судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/7084/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та постановою Верховного Суду від 19.07.2018 визнано недійсними вищезазначені Договір застави від 04.02.2015 
№  Д-2/2015 та Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 №  Д-2.1/2015.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

12. 23.01.2019 Державна іпотечна установа звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою від 23.01.2019 № 269/15/1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі № 18/2325/12, підтвердженням чого є накладна відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга. 

13. Касаційна скарга Державної іпотечної установи від 23.01.2019 №  269/15/1 містить клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі №  18/2325/12, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови скаржником отримано 04.01.2019. Враховуючи зазначене, на підставі частини 2 статті 288 ГПК України, скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. 

14. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 18/2325/12 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 30.01.2019.

15. Ухвалою Верховного Суду від 06.02.2019 поновлено Державній іпотечній установі строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 та ухвали Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №  18/2325/12; відкрито касаційне провадження у справі №  18/2325/12 за касаційною скаргою Державної іпотечної установи від 23.01.2019 № 269/15/1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018; розгляд касаційної скарги призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

16. Не погодившись з постановою апеляційного суду, Державною іпотечною установою подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати повністю оскаржувані судові рішення у справі, якими відмовлено у задоволенні заяви Державної іпотечної установи про заміну сторони виконавчого провадження та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву Державної іпотечної установи.

17. На думку скаржника, оскаржувані судові рішення є необґрунтованими та такими, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. На підтвердження своєї позиції скаржник наводить наступні доводи.

17.1. На дату прийняття судом першої інстанції ухвали від 16.10.2018, вже існували обставини, які спростовували висновки покладенні в основу рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  910/7084/16, зокрема, Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  910/7084/16, яким визнано недійсним Договір застави майнових прав від 04.02.2015 №  Д-2/2015 та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 №  Д-2.1/2015 і застосовано наслідки недійсності правочинів.

17.2. За результатами перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  910/7084/16 у зв'язку з нововиявленими обставинами, зазначене рішення може бути змінено або скасовано.

17.3. Господарський суд міста Києва, при прийнятті оскаржуваного судового рішення повинен був врахувати правову позицію викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України" щодо принципу юридичної визначеності та остаточності судових рішень, водночас, неврахування судом першої інстанції зазначеної правової позиції Європейського суду з прав людини спричинило неповне з'ясування обставин та порушення норм матеріального і процесуального права.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

18. ПАТ "Дельта Банк" подано відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить відмовити в задоволенні касаційної скарги в повному обсязі, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Позиція Верховного Суду

19. Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

20. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

21. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Як встановлено судами попередніх інстанцій предметом судового розгляду є заява Державної іпотечної установи про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні.

23. Відповідно до частини 1 статті 52 ГПК України суд, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

24. Згідно з частиною 1 статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. 

25. За положеннями пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

26. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

27. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

28. Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  910/7084/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та постановою Верховного Суду від 19.07.2018 визнано недійсними Договір застави від 04.02.2015 №  Д-2/2015 та Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 №  Д-2.1/2015, на яких ґрунтується заява Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №  18/2325/12.

29. Отже, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, відповідно до статті 241 ГПК України рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  18/2325/12 набрало законної сили - 20.02.2018, після перегляду його в апеляційному порядку.

30. Відповідно до частин 1, 2 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

31. Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтовного висновку, що подана Державною іпотечною установою заява про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволенню не підлягає.

32. Отже, доводи касаційної скарги про те, що обставина подання Державною іпотечною установою заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  910/7084/16, яким визнано недійсним Договір застави майнових прав від 04.02.2015 №  Д-2/2015 та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 
№  Д-2.1/2015 і застосовано наслідки недійсності правочинів та на якому ґрунтується заява Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №  18/2325/12 є тією обставиною, яка спростовує висновки покладенні в основу рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  910/7084/16 є безпідставними та необґрунтованими. 

33. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії"). У даній справі правонаступник звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу, якою було відмовлено в задоволенні заяви про заміну його на первісного відповідача (боржника) фактично оскаржує остаточне і обов'язкове до виконання рішення суду, яким вже було вирішено питання заміни сторони виконавчого провадження. 

34. Крім того, посилання скаржника на рішення Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", зокрема, цитування пунктів рішення ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" про те, що "повноваження судів з перегляду судових рішень мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи"; "повноваження з перегляду судових постанов за цією процедурою не обмежувалися в часі і не залежать від наявності особливих підстав, тому остаточні та обов'язкові до виконання судові рішення можуть бути поставлені під сумнів у будь-який час" в контексті незастосування зазначеної практики ЄСПЛ судом першої інстанції з огляду на те, що суд взяв до уваги рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №  910/7084/16, про перегляд якого за нововиявленими обставинами скаржником подано заяву до суду, є довільним та суб'єктивним тлумаченням зазначених рішень ЄСПЛ і, зокрема, поняття "юридичної визначеності".

35. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

36. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої та апеляційної інстанції.

37. Згідно приписів статті 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

38. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. 
39. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

40. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі. 

41. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних ухвали та постанови були дотримані.

42. Оскільки підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, - 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державної іпотечної установи на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі № 18/2325/12 залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі № 18/2325/12 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                      В.  В. Білоус
Судді                                                                                                                   С.  В. Жуков
                                                                                                                            Н.  Г. Ткаченко