ПОСТАНОВА
Іменем України

29 березня 2019 року 
м.Київ
справа №148/2399/16-а
адміністративне провадження №К/9901/22204/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року (суддя: Штифурко Л.А.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року (судді: Боровицький О.А., Матохнюк Д.Б., Сапальова Т.В.) у справі №148/2399/16-а  за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Андронатія Юрія Володимировича про визнання дій незаконними, скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інспектора роти Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Андронатія Ю.В., в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо складення постанови від 16.11.2016 серії БР №342051 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті  122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), скасувати означену постанову  та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від    15 березня 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати такі судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваних рішеннях, не відповідають обставинам справи. 
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Так, в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 16 листопада 2016 року близько 10 год. 30 хв. автомобіль «Ford Sierra», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, поза межами населеного пункту, на автошляху Немирів-Вінниця, рухався без увімкненого світла фар та денних ходових вогнів, чим порушив п.9.8 ПДР України.
Постановою Інспектора роти Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Андронатія Ю.В. від 16.11.2016 серії БР №342051за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що інспектор патрульної поліції діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а постанова щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, винесена правомірно та у встановленому законом порядку.
За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За змістом п. 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
У пункті 31.5 ПДР України визначено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.
Згідно частини другої статті 122 КУпАП (…) порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (…) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, факт порушення 16.11.2016 року п. 9.8 ПДР України позивачем не заперечується. Водночас, позивач  наполягав на тому, що таке порушення було зумовлено несправністю освітлювальних приладів його автомобіля, що виникли безпосередньо під час руху, у зв'язку з чим він рухався з увімкненими аварійними вогнями до найближчого пункту ремонту, про що повідомив інспектору під час його зупинки.
Водночас, жодних доказів технічної несправності освітлювальних приладів чи увімкнення аварійних сигналів освітлення позивачем суду надано не було.
Враховуючи вищевикладене, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок правомірність дій інспектора патрульної поліції та, відповідно, відсутність правових підстав до скасування постанови від 16.11.2016 серії БР №342051 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності в за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.
Отже, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів та встановлених по справі обставин, що, в силу вимог статті 341 КАС України, не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від    15 березня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                      І.Л. Желтобрюх
Судді:                                                                                          О.В. Білоус
                                                                                          Н.А. Данилевич