ПОСТАНОВА
Іменем України

15 березня 2019 року 
Київ
справа №820/14579/14
адміністративне провадження №К/9901/1164/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
Cудді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів: Шарапи В.М., Данилевич Н.А.,
розглянувши у судовому засіданні без виклику сторін адміністративну справу № 820/14579/14 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України, третя особа: Державна казначейська служба України про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії провадження по якій відкрито за касаційною скаргою Державної виконавчої служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Єгупенко В.В.суддів - Нуруллаєва І.С., Бідонька А.В.) від 2 жовтня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Бершова Г.Є., суддів: Катунова В.В., Ральченка І.М.) від 16 грудня 2014 року, -
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. 06 серпня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просили:
1.1. Скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження №38662946, яку винесено 17.07.2014 року, як така що незаконна і має відомості які не відповідають дійсності. 
1.2. Зобов'язати ДВС України здійснити повне виконання рішення суду, а саме перерахувати на банківській рахунок позивачів кошти, як то визначено рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме: різницю яка виникла при конвертації 3000 Євро в національну валюту, на підставі перерахування її не за курсом, який існував на день здійснення платежу, а за курсом граничного терміну добровільного виконання вказаного рішення ЄСПЛ. 
1.3. Зобов'язати ВПВР ДВС України нарахувати пеню у розмірах визначених рішенням ЄСПЛ, а саме: нарахувати простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, з 07.09.2013 року по день здійснення остаточного розрахунку, який складається з повної виплати 3000 Євро, які конвертовані в національну валюту по курсу, що існував 24.01.2014 року (на день здійснення платежу), до якого необхідно додати три відсоткові пункти.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виходячи з наявних доказів та змісту рішення ЄСПЛ, повним виконанням рішення суду є факт перерахування позивачам 3000 Євро конвертовані в національну валюту по курсу на день здійснення перерахування коштів на наші банківські рахунки, а це є 1090,1653 гривні за 100 євро, що складає загальну суму у розмірі 34511.60 гривень, та нарахування пені за дні, які розраховуються з 07.09.2013 року до проведення остаточного розрахунку. Тобто перерахування різниці між 34511.60 та 31657.08 гривень і виплату пені, Постанова про закінчення виконавчого провадження не законна та містить відомості які не відповідають дійсності.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3. 02 жовтня 2014 року Харківський окружний адміністративний суд вирішив:
3.1 Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України, третя особа: Державна казначейська служба України про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
3.2. Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №38662946, яку винесено 17.07.2014 року.
3.3. Зобов'язати Державну виконавчу службу України здійснити повне виконання рішення суду, а саме перерахувати на банківській рахунок ОСОБА_2, ОСОБА_3 кошти як то визначено рішенням Європейського суду з прав людини а саме: різницю яка виникла при конвертації 3000 Євро у національну валюту, на підставі перерахування її не за курсом який існував на день здійснення платежу, а за курсом граничного терміну добровільного виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини.
3.4. Зобов'язати Державну виконавчу службу України нарахувати пеню у розмірах визначених рішенням Європейського суду з прав людини а саме: нарахувати простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, з 07.09.2013 року по день здійснення остаточного розрахунку, який складається з повної виплати 3000 Євро які конвертовані в національну валюту по курсу який існував 24.01.2014 року (на день здійснення платежу), до якого необхідно додати три відсоткові пункти.
4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно практики Комітету Міністрів Ради Європи виплата вважається здійсненою належним чином як тільки справедливу сатисфакцію було надано в розпорядження отримувача, тобто під його контроль. Враховуючи те, що між датою зазначеною в платіжному дорученні та датою зарахування коштів на рахунок позивача пройшов значний час і за цей час відбулося знецінення коштів, що стало наслідком значних втрат для заявника, колегія суддів прийшла до висновку про неналежне виконання ВПВР ДВС України своїх обов'язків щодо здійснення заходів по своєчасному та в повному обсязі виконанні Рішення від 06.06.2013 року.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо зобов'язання ВПВР ДВС України здійснити повне виконання рішення суду, а саме перерахування на рахунок позивача коштів визначених Рішенням від 06.06.2013 року, а саме різниці, яка виникла при конвертації 3000 євро в національну валюту, на підставі не перерахування її не за курсом який існував на день здійснення платежу, а за курсом граничного терміну добровільного виконання вказаного рішення.
Оскільки судом було встановлено, не в повній мірі виконання Рішення від 06.06.2013 року, а саме щодо конвертації в національну валюту присудженої суми колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги стосовно зобов'язання відповідача нарахувати пеню у розмірах визначених Рішенням від 06.06.2013 року, а саме нарахувати простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, з 07.09.2013 року по день здійснення остаточного розрахунку, який складається з повної виплати 3000 євро, які конвертовані в національну валюту по курсу на 24.01.2014 року підлягають також задоволенню.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. 16 грудня 2014 року Харківський апеляційний адміністративний суд вирішив:
5.1. Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України - залишити без задоволення.
5.2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 року по справі № 820/14579/14 - залишити без змін.
6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює спірні правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
7. 29 грудня 2014 року Державна виконавча служба України (касатор) подала касаційну скаргу.
8. У касаційній скарзі касатор просить:
8.1. Скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року у справі № 820/14579/14, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову позивачам відмовити.
8.2.          Під час прийняття судом рішення вирішити питання щодо розподілу судових витрат . 
8.3. У касаційній скарзі заявлено клопотання щодо розгляду справи за участю представника Державної виконавчої служби України.
9. 06 квітня 2015 року позивачем подано заперечення на касаційну скаргу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги Державної виконавчої служби України в повному обсязі та залишити в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
10. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 березня 2015 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної виконавчої служби України та установлено строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
11. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
11.1. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ЄСПЛ 06.06.2013 року ухвалено остаточне рішення у справі "Кононова та інші проти України" (далі - Рішення від 06.06.2013 р.).
13. Згідно зі статтею 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477-IV (далі - Закон №3477) для отримання коштів, присуджених вказаним рішенням Європейського суду, позивачу необхідно було подати до Державної виконавчої служби України документи, зазначені у переліку документів, які необхідні для виконання рішення Європейського суду з прав людини та виплати присуджених ним коштів.
14. До вказаного листа додано стислий виклад Рішення від 06.06.2013 р. та перелік документів, які необхідно для виконання рішення Європейського суду з прав людини.
15. 03.07.2013 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 38662946, яку направлено позивачу 04.07.2013 року разом із супровідним листом, у якому вказано про необхідність надання реквізитів рахунку в банку для перерахування коштів.
16. Позивачами 15.07.2013 року, направили головному державному виконавцеві відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжову М.В. заяву з додатком для перерахування коштів, які належать ОСОБА_3., у заяві з додатком було вказано рахунок для перерахування коштів та відомості про склад спадкоємців ОСОБА_3.
17. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. 17.07.2014 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №38662946.
18. 30.07.2013 року на адресу позивачів надійшов лист начальника ВПВР ДВС України В.А.Черноволова, в якому від Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Мінюсту України (надалі Департамент) щодо перерахування позивачам, як спадкоємцям ОСОБА_3., вказаних коштів. Також у зазначену листі вказано про необхідність проінформувати ВПВР ДВС України про хід виконання рішення суду з метою уникнення порушень строків виконання вказаного рішення.
19. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень 11.10.2013 року за вих. №968-13-5/11 направлено на адресу позивачів лист, в якому повідомлено, що кошти ОСОБА_3., у розмірі 31657.08 гривень (еквівалент 3000 євро на 11.09.2013 року) перераховано на спеціальний реєстраційний рахунок Державної виконавчої служби України, та запропоновано терміново надати до відділу належним чином завірену копію свідоцтва про право на спадщину для виплати належним позивачам коштів.
20. Позивачами 18.11.2013 року направлено головному державному виконавцю ВПВР ДВС України засвідчені копії Свідоцтва про спадщину щодо спадкоємців ОСОБА_3. на присуджену компенсацію Європейським судом з прав людини по рішенню №11770/03 від 06.06.2013 року, та додатково довідку банку щодо особистого рахунку ОСОБА_2
21. У судовому засіданні встановлено, що 24.01.2014 року позивачам було перераховано Державною виконавчою службою України означені 31657,08 гривень. Згідно довідки банку, станом на 24.01.2014 р. офіційний курс гривні до євро становить 1 090,1653 грн., за 100 євро.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
22. Конституція України від 28 червня 1996 року
22.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23. Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV
23.1. Статтею1  Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому  Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим  Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону  та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону  підлягають примусовому виконанню. 
23.2. Пунтом 9 частини 2 статті 17 Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених  Законом     №3477.
23.3. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом ( ч.1 та ч.2 ст. 11 Закону).
24. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV
24.1. Стаття 2 Закону передбачає, що порядок виконання рішення Європейського суду з прав людини визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.
24.2. Відповідно до вимог ст.7 Закону протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.
24.3. Стаття 8 Закону передбачає, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.    
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
25. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Суд виходить з таких міркувань.
26. Розпорядником бюджетних коштів, передбачених на виконання рішень Європейського суду з прав людини, є Міністерство юстиції України.
27. Конвертація коштів, присуджених Європейським судом з прав людини, оформлення платіжних документів (платіжного доручення) проводиться Міністерством юстиції України, як органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, з урахуванням особливостей, вищезазначених нормативно-правових актів та законодавства України, відповідно до Порядку.
28. Враховуючи викладене вище, Суд погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанцій, що Рішення від 06.06.2013 року щодо сплати 3000 євро позивачам не було виконано своєчасно та у повній мірі, оскільки дана сума не була конвертована в національну валюту за курсом на день зарахування коштів на банківські рахунки позивачів, оскільки, враховуючи практику Комітету Міністрів Ради Європи, виплата вважається здійсненою належним чином як тільки справедливу сатисфакцію було надано в розпорядження отримувача, тобто під його контроль.
29. Враховуючи те, що між датою зазначеною в платіжному дорученні (06.09.2014 року) та датою зарахування коштів на рахунок позивачів (24.01.2014 року) пройшов значний час і за цей час відбулося знецінення коштів, що стало наслідком значних втрат для заявника, колегія суддів вважає, що відповідачем неналежно виконувались свої обов'язки щодо здійснення заходів по своєчасному та повному виконанню Рішення від 06.06.2013 року.
30. З урахуванням викладеного Суд погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанції щодо зобов'язання відповідача здійснити повне виконання рішення суду шляхом перерахування на рахунок позивачів коштів, визначених Рішенням від 06.06.2013 року, а саме різниці, яка виникла при конвертації 3000 євро в національну валюту, на підставі перерахування їх не за курсом який існував на день здійснення платежу, а за курсом граничного терміну добровільного виконання вказаного рішення.
31. Підпунктом. "b" п.6 стислого викладу загального Рішення Європейського суду від 06.06.2013 року визначено, що зі сплином зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
32. Відповідно до вимоги державного виконавця №13-968/11 розрахунок пені було проведено з урахуванням 5 днів затримки платежу та суми виплаченої справедливої сатисфакції в розмірі 31657,08 грн.
33. Оскільки було встановлено виконання Рішення від 06.06.2013 року не в повній мірі, а саме щодо конвертації в національну валюту присудженої суми, Суд погоджується із висновком суду першої та апеляційної інстанцій, що позовні вимоги стосовно зобов'язання відповідача нарахувати пеню у розмірах визначених Рішенням від 06.06.2013 року, а саме: нарахувати простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, з 07.09.2013 року по день здійснення остаточного розрахунку, який складається з повної виплати 3000 євро, які конвертовані в національну валюту по курсу на 24.01.2014 року, підлягають задоволенню.
34. Таким чином, на підставі наведеного вище Суд приходить до висновку про те, що відповідачем не були вжиті всі заходи щодо своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, доводи скаржника наведені у касаційній скарзі їх не спростовують.
VI. ПРАВОВИЙ ВИСНОВОК ВЕРХОВНОГО СУДУ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ
35. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі.
36. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
37. Приписами частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
38. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
39. З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
40. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України - залишити без задоволення.
2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М.          Бевзенко
Судді                                                                                                     В.М. Шарапа
                                                                                                    Н.А. Данилевич