П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
2 квітня 2019 року
м. Київ
Справа № 137/1842/16-а
Провадження № 11-1506апп18
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І.,                    Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І.,                    Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Вінницької обласної ради до Сектора з питань державної реєстрації Літинської районної державної адміністрації, треті особи: Вінницький обласний навчально-курсовий комбінат аграрної освіти, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання протиправними дій та скасування рішень
за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову                 Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року (суддя Дмитришена Р. М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від           20 червня 2017 року (судді Залімський І. Г., Сушко О. О., Смілянець Є. С.),
УСТАНОВИЛА:
27 вересня 2016 року Вінницька обласна радазвернулася до адміністративного суду з позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області:
- від 17 грудня 2015 року № 27220304 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 3/100 частки будівлі за адресою: АДРЕСА_1;
- від 5 грудня 2014 року № 17768998 про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 19/100 часток нежитлових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи позов,Вінницька обласна рада вказала на протиправність реєстрації за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на згадані вище частини нерухомого майна на підставі рішень Третейського суду м. Вінниці від 22 грудня            2004 року та 7 листопада 2006 року, оскільки зазначений об'єкт нерухомості є спільною власністю територіальних громад Вінницької області, і вищезазначені рішення державного реєстратора чинять перешкоди позивачу у користуванні та вільному розпорядженні належним йому на праві власності нерухомим майном,                   а саме:
- частиною адміністративного будинку площею 547,7 кв. м (літера «А»), у тому числі           1 поверх площею 266,3 кв. м та 2 поверх площею 281,45 кв. м, яку рішенням Господарського суду Вінницької області від 23 листопада 2012 року, ухваленим у справі № 14/80/2012/5003, витребувано з незаконного володіння суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 на користь Вінницької обласної ради та Вінницького обласного навчально-курсового комбінату аграрної освіти                          (далі - Комбінат);
- будинком електроцеху площею 296,3 кв. м (літера «Л») та навчальними класами на 2-му поверсі виробничого приміщення лінійної монтажно-ремонтної дільниці                  (далі - ЛМРД) загальною площею 233,75 кв. м (літера «К»), які рішенням Літинського міського суду Вінницької області від 9 квітня 2014 року у справі № 137/1223/13-ц витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Вінницької обласної ради та Комбінату.
Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 30 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від             20 червня 2017 року, позов задовольнив.
У ході розгляду справи суди встановили таке.
Наказом управління сільського господарства і продовольства Вінницької обласної державної адміністрації від 16 червня 1994 року № 69 «Про безоплатну передачу з балансу Літинського районного підприємства «Агромаш» (далі - РП «Агромаш») на баланс Вінницького навчально-курсового комбінату «Агромаш» адміністративного будинку і навчальних класів» передано: адміністративний будинок - 547,7 кв. м,                    у т.ч. 1-й поверх - 266,3 кв. м; 2-й поверх - 284,45 кв. м; навчальні класи                                  на 2-му поверсі ЛМРД - 233,75 кв. м; будинок електроцеху - 349,9 кв. м; територія - 6900 кв. м.
Актами приймання-передачі основних засобів від 20 червня 1994 року № 1, 2, 3, 4             РП «Агромаш» передало зі свого балансу на баланс Комбінату: будинок електроцеху (рік побудови - 1958, інвентарний номер 2), територію (рік побудови - 1975, інвентарний номер  578), адміністративний будинок (рік побудови - 1968, інвентарний номер 572), навчальні класи на 2-му поверсі ЛМРД (рік побудови - 1973, інвентарний номер 12). Також РП «Агромаш» видало авізо-підтвердження щодо передачі на баланс вказаного майна.
Рішенням Вінницької обласної ради народних депутатів від 29 листопада                 1994 року «Про перелік об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації в 1995 році», затверджено перелік об'єктів комунальної власності області, що підлягають приватизації в 1995 році, в тому числі РП «Агромаш» та обласний учбово-курсовий комбінат смт Літин.
26 травня 1995 року наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області № 364-к «Про прийняття рішення про приватизацію державного майна РП «Агромаш» за адресою: АДРЕСА_1» дозволено приватизацію державного майна РП «Агромаш»                  із визначенням способу приватизації - перетворення у відкрите акціонерне товариство (далі - ВАТ).
13 листопада 2002 року постановою Господарського суду Вінницької області у справі № 159/10-430 за заявою Хмільницької ОДПІ у Вінницькій області ВАТ «Літинське РП «Агромаш» визнано банкрутом.
Нерухоме майно ВАТ «Літинське РП «Агромаш» було включено в ліквідаційну масу та продане за біржовим контрактом 16 березня 2004 року Товариству з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «БЕТА-В».
Рішенням Третейського суду від 7 грудня 2004 року визнано право власності ТОВ «БЕТА-В» на все нерухоме майно та зареєстровано його право власності у КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації».
У подальшому, частину нерухомого майна ТОВ «БЕТА-В» було продано за договором купівлі-продажу від 5 липня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках.
Рішенням Третейського суду від 7 липня 2005 року визнано право власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках (що складає 19/50 часток будинковолодіння), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зокрема: літ. «Д» - кузня загальною площею                       185,5 кв. м; літ. «З» - акумуляторний цех загальною площею 133,5 кв. м; літ. «К» - виробниче приміщення 662,8 кв. м; літ. «Л» - електроцех загальною площею                     296,3 кв. м; літ. «М» - спецмайстерня загальною площею 471,4 кв. м; літ. «Н» - оздоровчий комплекс загальною площею 384,3 кв. м; літ. «П» - склад загальною площею 9,3 кв. м.; літ. «Г» - зварювальний цех загальною площею 13,9 кв. м;                       літ. «Ш» - трансформаторна підстанція загальною площею 38,3 кв. м; літ. «Ж» - технічний пункт, прибудова, приміщення 4, 5, 6 загальною площею 345,3 кв. м;                                      літ. «Р» - СТОА загальною площею 1875,2 кв. м.
7 листопада 2006 року рішенням Третейського суду визнано дійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір про поділ в натурі частини будинковолодіння, яка складає 19/50 часток будинковолодіння АДРЕСА_1. Зокрема, поділено в натурі та передано у власність ОСОБА_4 за вказаним договором таке нерухоме майно: літ. «Д» - кузня загальною площею 185,5 кв. м; літ. «З» - акумуляторний цех загальною площею 133,5 кв. м; літ. «К» - виробниче приміщення 662,8 кв. м; літ. «Л» - електроцех загальною площею 296,3 кв. м; літ. «М» - спецмайстерня загальною площею 471,4 кв. м; літ. «Г» - зварювальний цех загальною площею 13,9 кв. м;                    літ. «Ж» - технічний пункт, прибудова, приміщення 4, 5, 6 загальною площею                  345,3 кв. м, що складає 19/100 часток будинковолодіння № 97.
8 листопада 2006 року Вінницьким обласним БТІ на підставі рішення Третейського суду від 7 листопада 2006 року посвідчено право власності ОСОБА_4 на вищезазначені об'єкти нерухомого майна, що підтверджується реєстраційним посвідченням.
Інша частина нерухомого майна, яка знаходиться за тією ж адресою, реєстрація якої також є предметом спору в цій справі, а саме: літ. «А» - будівля адмінбудинку загальною площею 1466,4 кв. м, за договором купівлі-продажу від 22 грудня                    2004 року, що був визнаний дійсним рішенням Третейського суду від 22 грудня               2004 року, відчужено ТОВ «БЕТА-В» суб'єкту підприємницької діяльності                   ОСОБА_3 Того ж дня Вінницьким обласним БТІ на підставі рішення Третейського суду від 22 грудня 2004 року посвідчено право власності                   ОСОБА_3 на вищезазначені об'єкти нерухомого майна, що підтверджується реєстраційним посвідченням.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23 листопада 2012 року у справі № 14/80/2012/5003 позов прокурора Літинського району Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради та Комбінату до СПД               ОСОБА_3, СПД ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - регіональне відділення Фонду державного майна України у Вінницькій області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ТОВ «Бета-В», про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково, а саме:
- витребувано з незаконного володіння СПД ОСОБА_3 на користь Вінницької обласної ради та Комбінату частину адміністративного будинку площею 547,7 кв. м  (літера «А»), у тому числі 1 поверх площею 266,3 кв. м та 2 поверх площею                         281,45 кв. м;
- витребувано з незаконного володіння СПД ОСОБА_4 на користь Вінницької обласної ради та Комбінату будинок електроцеху площею 296,3 кв. м (літера «Л») та навчальні класи на 2-му поверсі виробничого приміщення ЛМРД загальною площею 233,75 кв. м (літера «К»).
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25 березня               2013 року у справі № 14/80/2012/5003 рішення Господарського суду Вінницької області від 23 листопада 2012 року скасовано в частині витребування з незаконного володіння СПД ОСОБА_4 на користь Вінницької обласної ради та Комбінату будинок електроцеху площею 296,3 кв. м (літера «Л») та навчальні класи на 2-му поверсі виробничого приміщення ЛМРД загальною площею 233,75 кв. м (літера «К») та в частині стягнення з ОСОБА_4 до Державного бюджету України судових витрат зі сплати судового збору в сумі 5065,74 грн.
Прийнято в цій частині нове рішення про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
У решті рішення Господарського суду Вінницької області від 23 листопада 2012 року змінено, викладено його резолютивну частину в такій редакції:
«Позов задовольнити частково.
Витребувати з володіння фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Вінницької обласної ради частину адміністративного будинку площею 547,7 кв. м (літера «А»), у тому числі 1 поверх площею 266,3 кв. м та 2 поверх площею                        281,45 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1».
Рішення про витребування майна у ОСОБА_3 набрало законної сили.
На виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від                      25 березня 2013 року у справі № 14/80/2012/5003 Господарським судом Вінницької області виданий наказ від 22 квітня 2013 року, який 26 червня 2013 року виконаний у примусовому порядку, про що складено відповідний акт та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 9 квітня 2014 року у справі № 137/1223/13-ц за позовом прокурора Літинського району Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради витребувано у ОСОБА_4 у спільну комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області в особі Вінницької обласної ради майно на загальну суму 285756,79 грн,                   а саме: навчальні класи на 2-му поверсі виробничого приміщення лінійної монтажно-ремонтної дільниці (233,75 кв. м) балансовою вартістю з урахуванням індексації -73796,11 грн (літ. «К»), які знаходяться у виробничому приміщенні загальною площею 662,8 кв. м; будинок електроцеху площею 296,3 кв. м, балансовою вартістю з урахуванням індексації - 211960,68 грн, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначене вище рішення Літинського районного суду Вінницької області про витребування майна у ОСОБА_4 набрало законної сили.
5 грудня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області Сауляк Н. І. на підставі рішення Третейського суду м. Вінниці від 7 листопада 2006 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 177689998, яким за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на об'єкти нерухомого майна в розмірі 19/100 частки на нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
17 грудня 2015 року згаданий державний реєстратор на підставі рішення Третейського суду м. Вінниці від 22 грудня 2004 року прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27220304, яким за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на об'єкти нерухомого майна в розмірі 19/100 частки будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Визнаючи протиправними та скасовуючи зазначені рішення державного реєстратора, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що державний реєстратор, правомірно здійснив реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі наданих йому рішень третейських судів від 7 листопада 2006 року та 22 грудня 2004 року, водночас, оскільки згадані вище судові рішення у справах               № 14/80/2012/5003 та № 137/1223/13-ц свідчать про наявне у Вінницької обласної ради право власності на частину зареєстрованого за третіми особами нерухомого майна, оскаржувані рішення державного реєстратора чинять суттєву перешкоду позивачу у вільному володінні, користуванні, розпорядженні цим майном, а тому підлягають скасуванню.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через свого представника подали касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення цими судами норм процесуального права, просять скасувати ухвалені ними рішення та закрити провадження в адміністративній справі.
Так, на переконання скаржників, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин, зокрема, у зв'язку з невизнанням позивачем угод, визнаних дійсними третейськими судами, і має вирішуватися судами за правилами господарського (стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3) та цивільного (відносно ОСОБА_4) судочинства. 
У запереченнях на касаційну скаргу Вінницька обласна рада вказує на безпідставність та надуманість доводів третіх осіб, які не спростовують законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Інші учасники справи заперечень на касаційну скаргу не подали.
Оскільки учасники справи не з'явилися в судове засідання, про дату, час і місце якого їх було належно повідомлено, Велика Палата Верховного Суду відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 КАС зробила висновок про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в установлених статтею 341 КАС межах наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, ВеликаПалата Верховного Суду виходить із таких міркувань.
Вимогами у цій справі є визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що пов'язано з порушенням права спільної власності територіальних громад Вінницької областііншими особами, за якими відповідачем зареєстровано право власності на частину такого майна.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до статті 2 КАС уредакції, чинній на час подання позову, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС у зазначеній редакції).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ (за статтею 17 КАС у відповідній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
У пункті 7 частини першої статті 3 КАС в наведеній вище редакції визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. 
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. 
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від              4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16,якщо позивач не був заявником стосовно оскаржуваних ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорене рішення, здійснено оспорений запис.
Натомість, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а останній відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень (див. постанову ВеликоїПалати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).
Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мали публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувались реєстрації прав інших осіб, а не позивача. 
Визнання протиправними і скасування рішень щодо державної реєстрації прав на об'єкт нерухомості є захистом прав позивача, який представляє територіальні громади Вінницької областіна нерухоме майно від їх порушення іншими особами, за якими зареєстровані права щодо частини того ж самого майна. 
При цьому слід звернути увагу на те, що розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєструна користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб'єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства(постанова ВеликоїПалати Верховного Суду у справі № 757/1660/17-ц). 
Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та третіх осіб щодо прав на спірні частини об'єкта нерухомості.
Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його приватноправового характеру. 
Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішень про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов'язане із захистом позивачем цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особами, які не заперечують законності дій державного реєстратора з реєстрації за ними права на це майно. Такий спір має приватноправовий характер і залежно від суб'єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного або господарського судочинства. 
Зазначена вище правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постанові від 4 вересня 2018 року у справі                            № 823/2042/16.
Відповідно до статті 354 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 КАС. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги. 
Пунктом 5 частини першої статті 349 цього Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Отже, постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня              2017 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.
За частиною шостою статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити. 
2. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня              2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року скасувати.
3. Провадження у справі за позовом Вінницької обласної ради до Сектора з питань державної реєстрації Літинської районної державної адміністрації, треті особи: Вінницький обласний навчально-курсовий комбінат аграрної освіти, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання протиправними дій та скасування рішень - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко
Судді: | Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко
| С. В. Бакуліна | Л. І. Рогач
| В. В. Британчук | І. В. Саприкіна
| В. І. Данішевська | О. М. Ситнік
| О. С. Золотніков | О. С. Ткачук
| О. Р. Кібенко | В. Ю. Уркевич
| В. С. Князєв | О. Г. Яновська
| Л. М. Лобойко |