Постанова 
Іменем  України       
 
06 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 686/14764/16-ц
провадження № 61-19285св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
представник позивача - ОСОБА_3,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Третя луганська державна нотаріальна контора,
представники публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»: СокуренкоНаталія Вікторівна, Москалюк Світлана Анатоліївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року в складі судді Демінської А. А. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року в складі колегії суддів: 
Костенка А. М., Грох Л. М., Пастощука М. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), Третя луганська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на депозитні вклади та нараховані на них відсотки.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 07 вересня 1980 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. За час шлюбу ними було набуто у спільну сумісну власність грошові кошти у вигляді депозитних вкладів з нарахованими на них відсотками у ПАТ КБ «ПриватБанк».
Позивач вважала, що має право на всю суму депозитних вкладів і нарахованих на них відсотків, оскільки їй як співвласнику належить 1/2 частини таких коштів, а інша 1/2 частини грошових коштів їй належить на підставі заповідального розпорядження ОСОБА_13, згідно з яким на випадок його смерті вкладом та відсотками за депозитними договорами розпоряджається вона (його дружина). 
У визначеному законом порядку вона зверталась до Третьої луганської нотаріальної державної контори із заявою про прийняття спадщини, за якою була заведена спадкова справа № 149/2014, проте оформити спадщину не змогла, оскільки з 17 червня 2014 року наказом Міністерства юстиції України                                           від 16 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було припинено доступ до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Мінюсту України, у тому числі і м. Луганська, що унеможливило вчинення будь-яких нотаріальних дій на цій території. Функції Третьої луганської державної нотаріальної контори були передані Першій сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі. Проте оформити спадщину в ній позивач також не може, оскільки не закінчені спадкові справи неможливо передати з Луганська до Сєвєродонецька, а при наявності заведеної спадкової справи інші нотаріуси позбавлені права вчиняти будь-які нотаріальні дії за такою спадковою справою. Заповіту ОСОБА_12 не залишав, окрім заповідального розпорядження щодо депозитів. Спадкоємцями за законом є вона разом із їх дітьми, які заяв про прийняття спадщини не подавали.
 
З урахуванням викладеного, та уточнень позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на 100 % депозитних вкладів та нарахованих на них відсотків, які розміщені у ПАТ КБ «ПриватБанк» та відкриті на ім'я ОСОБА_12, зокрема: особовий рахунок № НОМЕР_1, на який внесено було 30 000,00 грн, з процентною ставкою 17,25 % річних, залишок коштів - 30 000,37 грн; особовий рахунок № НОМЕР_2, вклад - 30 000,00 грн, процентна ставка - 14 %, залишок - 30 625,08 грн; особовий рахунок 
№ НОМЕР_3, вклад - 60 000,00 грн, процентна ставка - 18 % річних, залишок 60 698,10 грн; картковий рахунок № НОМЕР_4, карта для виплат Gold.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 24 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року, позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти, які знаходяться на відкритих на ім'я ОСОБА_12 рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк»: на особових рахунках № НОМЕР_1 - в розмірі 30 000,37 грн; № НОМЕР_2 - 29 957,15 грн; № НОМЕР_3 - 60 698,10 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.
Смерть однієї зі сторін зобов'язання за загальним правилом не призводить до припинення зобов'язання. Також, виходив з того, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_12, оскільки спадкова справа була заведена Третьою луганською державною нотаріальною конторою, проте у зв'язку із об'єктивними обставинами функції указаної нотаріальної контори були передані Першій сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі. Спадкова справа у останньої відсутня і можливості її отримати така контора не має, тому не може вчиняти будь-які нотаріальні дії за даною спадковою справою.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимоги щодо визнання права власності на кошти, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_4, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк», картка для виплат Gold, суд виходив з того, що кошти у розмірі 5,91 грн, які знаходяться на указаному рахунку, це залишок після надходження пенсії спадкодавця, яка була йому зарахована після його смерті, а тому вони не є ані банківським вкладом, ані спільною сумісною власністю подружжя, ані спадковим майном, оскільки на момент смерті цих коштів не було у власності ОСОБА_12
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У березні 2017 рокуПАТ КБ «ПриватБанк» подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішення судів в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до                          ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ПАТ КБ «ПриватБанк», Третя луганська державна нотаріальна контора, в касаційному порядку не переглядаються, оскільки не оскаржуються.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності. Заявник вважав, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що позивач вчиняла відповідні дії щодо прийняття спадщини, зокрема зверталась до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини за законом, також відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а тому спадкоємцем недотримано встановленого порядку оформлення права на спадщину.
 
Відзив відповідачів та третіх осіб на касаційну скаргу не подано
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року дану цивільну справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що 18 вересня 2008 року між ОСОБА_12 - чоловіком ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Строковий пенсійний» № SAMDN25000704313100, відповідно до умов якого ОСОБА_12 передав банку 30 000,00 грн, шляхом внесення їх на особовий рахунок № НОМЕР_1, з відсотковою ставкою 17,28 % річних, строк до 
18 вересня 2009 року.
15 квітня 2011 року між ОСОБА_12 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN25000715797364, відповідно до умов якого ОСОБА_12 передав банку 30 000,00 грн, шляхом внесення їх на особовий рахунок № НОМЕР_2, з відсотковою ставкою 14 % річних, строком до 15 квітня 2012 року.
08 липня 2013 року між тими ж сторонами укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN25000736295161, відповідно до умов якого 
ОСОБА_12 передав банку 60 000,00 грн, шляхом внесення їх на особовий рахунок № НОМЕР_3, з відсотковою ставкою 18 % річних на строк до 
08 січня 2014 року.
До двох депозитних договорів № SAMDN25000704313100 та 
№ SAMDN25000715797364 вкладником надано банку заповідальне розпорядження, відповідно до якого на випадок його смерті вкладом та відсотками за депозитними договорами розпоряджається його дружина 
ОСОБА_2
Строки договорів банківського вкладу неодноразово продовжувались, оскільки після закінчення терміну дії депозитних договорів ОСОБА_12 не заявляв банку про відмову від продовження строку дії договорів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер.
На час смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) депозитні кошти ОСОБА_12 повернуті не були, залишок коштів на депозитних рахунках складав: за договором банківського вкладу № SAMDN25000704313100 у розмірі 30 000,37 грн, 
№ SAMDN25000715797364 - 29 957,15 грн, № SAMDN25000736295161 - 
60 698,10 грн.
24 червня 2014 року Третьою луганською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_2 щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_12 було заведено спадкову справу № 149/2014.
Наказом Міністерства юстиції України від 16 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» припинено доступ користувачів до Єдиного та Державних реєстрів Міністерства юстиції, в тому числі і місто Луганськ.
Наказом Міністерства юстиції України від 25 листопада 2014 року № 246/7 Третю луганську державну нотаріальну контору переміщено у Сєвєродонецьк.
Згідно з відповіддю Першої сєвєродонецької державної нотаріальної контори спадкову справу від 24 червня 2014 року № 149/2014 після смерті 
ОСОБА_14 з Третьої луганської державної нотаріальної контори до Сєвєродонецька передано не було, що фактично унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
 
Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
 
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
 
Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
 
Частиною п'ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
 
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1269 ЦК України).
 
Смерть однієї зі сторін зобов'язання за загальним правилом не призводить до припинення зобов'язання.
 
У зобов'язаннях, не пов'язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов'язань. У такому разі відбувається перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов'язанні є правонаступництво.
 
Частинами першою, другою статті 1228 ЦК України передбачено, що вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).
 
Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.
 
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши факт укладення між ОСОБА_12 та банком договорів строкових вкладів, а також відсутність належних та допустимих доказів виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення вкладів та з урахуванням того, що зобов'язання за договорами вкладу, укладеними між банком та ОСОБА_12 не пов'язані з особою вкладника, а тому не припинилися у зв'язку з його смертю, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки до спадкоємця вкладника переходить право на вклад у банку та проценти, нараховані на суму вкладу до дня фактичного повернення коштів.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.
 
З огляду на наведене та межі перегляду справи судом касаційної інстанції оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 
2017 року в задоволеній частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Третя луганська державна нотаріальна контора про визнання права власності на грошові кошти, які знаходяться на відкритих на ім'я ОСОБА_12 рахунках у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» на особових рахунках: № НОМЕР_1 - в розмірі 30 000,37 грн; № НОМЕР_2 - 29 957,15 грн; № НОМЕР_3 - 60 698,10 грн залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
                                                                                       В.І. Журавель
В.М. Коротун
В.І. Крат