П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
24 квітня 2019 року
м. Київ
Справа № 1-24/2009
Провадження № 13-1 зво19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді–доповідача ОСОБА_2 , 
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 
розглянула кримінальну справу за заявою ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перга Олевського району Житомирської області про перегляд вироку Апеляційного суду Вінницької області від 05 листопада 2009 року й ухвали Верховного Суду України від 22 квітня 2010 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_16 ,
учасників судового провадження:
прокурора – ОСОБА_17 ,
заявника– ОСОБА_15 , і
 
В С Т А Н О В И Л А:
І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, та короткий зміст рішень судів
1. Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 05 листопада 2009 року засуджено ОСОБА_15 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі – КК України) на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах та організаціях незалежно від форм власності, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 3 роки.
2. На підставі ст. 75 КК України заявника звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки.
3. Відповідно до вимог ст. 54 КК України ОСОБА_15 позбавлено кваліфікаційного класу судді.
4. Цим же вироком засуджено ОСОБА_18 , щодо котрого не ставиться  питання про перегляд судових рішень. 
5.  За вироком суду ОСОБА_15 визнано винним у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з корисливих мотивів використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадянина у виді підриву престижу та авторитету органу державної влади, та в постановленні суддею завідомо неправосудної постанови з корисливих мотивів.
6. ОСОБА_15 обіймаючи посаду судді Радомишльського районного суду Житомирської області, знаючи, що ОСОБА_19 відбуває адміністративний арешт в ізоляторі тимчасового тримання Радомишльського райвідділу (далі – ІТТ Радомишльського райвідділу), 26 квітня 2007 року звернувся до керівництва установи з проханням про направлення останнього для виконання суспільно корисних робіт у приміщенні суду. Замість цього, за допомогою ОСОБА_20 , котрий не був обізнаним про його злочинні наміри, ОСОБА_15 залучив ОСОБА_19 до виконання робіт на будівництві будинку свого батька за адресою : АДРЕСА_1 .
7. На початку листопада 2007 року ОСОБА_15 вирішив повторно безоплатно використати ОСОБА_19 на будівельних роботах. Зловживаючи службовим становищем із корисливих мотивів, він вступив у злочинну змову з дільничним інспектором Радомишльського райвідділу – ОСОБА_18 та схилив його до вчинення службового злочину.
8. ОСОБА_18 , зловживаючи службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби та в інтересах судді ОСОБА_15 , у ранці 08 листопада 2007 року, звернувся з проханням до начальника ІТТ Радомишльського райвідділу – ОСОБА_21 , доставити ОСОБА_19 .
9. Усвідомлюючи, що ОСОБА_19 будь-якого правопорушення не вчиняв, ОСОБА_18 , умисно склав на нього протокол про адміністративне правопорушення – дрібне хуліганство, ніби вчинене ОСОБА_19 08 листопада 2007 року об 11 год. 30 хв. у стані алкогольного сп`яніння за адресою вул. Русанівська, м. Радомишля, який власноруч підписав. До цього протоколу ОСОБА_18 долучив підроблені пояснення очевидців, після чого виніс постанову за справою про адміністративне правопорушення та разом із підробленими матеріалами передав заступнику начальника Радомишльського райвідділу для ознайомлення та скерування до суду.
10. У цей же день, суддя  ОСОБА_15 усвідомлюючи, що  ОСОБА_19 адміністративного правопорушення не вчиняв, розглянув у своєму кабінеті справу про вчинення ОСОБА_19 адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП, визнав його винним та ухвалив завідомо неправосудну постанову, застосувавши до ОСОБА_19 стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб.
11. Оскільки ОСОБА_19 на виконання постанови Радомишльського районного суду Житомирської області відбував адміністративне стягнення в ІТТ Радомишльського райвідділу,  ОСОБА_15 погодив питання про його залучення до суспільно корисних робіт у приміщенні суду. Водночас, замість цього, за допомогою ОСОБА_20 , 11, 12, 17, 19, 20 та 21 листопада 2007 року залучав ОСОБА_19 до безоплатних робіт на будівництві свого батька.
12. Ухвалою Верховного Суду України від 22 квітня 2010 року вирок апеляційного суду, який переглядався щодо засуджених, змінено. Виключено з вироку суду додаткове покарання, призначене ОСОБА_15 та ОСОБА_18 на підставі ст. 54 КК України. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на показання свідка ОСОБА_20 . В решті вирок суду залишено без зміни.
Короткий зміст рішення Європейського суду з прав людини
13. Рішенням Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ, Суд) у справі «Гриб проти України» (заява № 65078/10) від 14 грудня 2017 року,яке набуло статусу остаточного (далі – Рішення ЄСПЛ), констатовано порушення щодо ОСОБА_15 положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція), зокрема, пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з порушенням принципу рівності сторін під час провадження у Верховному Суді України (пункти 39, 72 Рішення ЄСПЛ).
14. Щодо тверджень скарги заявника за пунктом 1 та підпунктом «d» пункту 3 статті 6 Конвенції, а саме, неявки у судове засідання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , використання їхніх показань, Суд постановив, що не було порушено пункт 1 та підпункт «d» пункту 3 статті 6 Конвенції у зв`язку із використанням показань Ш. та його неявкою у судове засідання та у зв`язку з визнанням допустимим доказом наданих ним під час досудового слідства показань І. проти заявника.
15. Розглянувши інші доводи заявника з урахуванням усіх наявних документів та належності оскаржуваних питань до сфери його компетенції, Суд дійшов висновку, що вони не виявляють жодних ознак порушення прав і свобод, гарантованих Конвенцією. 
16. Тому в решті вимог заява ОСОБА_15 визнана неприйнятною та необґрунтованою відповідно до підпункту «а» пункту 3 та пункту 4 статті 35 Конвенції (пункт 64 Рішення ЄСПЛ). 
17. ЄСПЛ постановив, що держава-відповідач повинна сплатити на користь ОСОБА_15 1 000 (одну тисячу) євро на відшкодування моральної шкоди і 105 євро – компенсації судових та інших витрат. 
Рух справи за заявою про перегляд судових рішень
18. ОСОБА_15 не погодившись із постановленими щодо нього судовими рішеннями, звернувся до Верховного Суду із заявою про їх перегляд за виключними обставинами у зв`язку із встановленням рішенням ЄСПЛ у справі «Гриб проти України» від 14 грудня 2017 року, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. 
19. Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду від 03 січня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_15 про поновлення процесуального строку,  витребувано з Міністерства юстиції України автентичний переклад рішення ЄСПЛ у справі «Гриб проти України» від 14 грудня 2017 рокута відповідно до вимог статті 400-18 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі – КПК України 1960 року), норми якої є застосовними відповідно до пункту 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі – КПК України), 463, 464 КПК України відкрито провадження у справі за заявою засудженого про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами та призначено до судового розгляду.
20. Оскільки кримінальну справу щодо заявника розглянуто до набрання чинності КПК України за процедурою, передбаченою КПК України 1960 року, при здійсненні перегляду судових рішень заявою ОСОБА_15 за виключними обставинами мають застосовуватись положення Глави 32-1 КПК України  1960 року з урахуванням положень Глави 34 КПК України. 
 
ІІ. ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА Й ІНШИХ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Короткий зміст вимог заяви про перегляд судових рішень та узагальнені доводи заявника
21. У своїй заяві ОСОБА_15 порушує питання про  перевірку законності та вмотивованості ухвали Верховного Суду України від 22 квітня 2010 року, вироку Апеляційного суду Вінницької області від 05 листопада 2009 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на встановлення рішенням ЄСПЛ факту порушення Україною міжнародних зобов`язань, яке виразилось у недотриманні пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з порушенням принципу рівності сторін під час провадження у Верховному Суді України.
22. Крім того, заявник зазначив, що вирок та ухвалу суду в частині визнання його винним за ч. 2 ст. 375 КК України належить скасувати, а провадження у справі закрити за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочину, а в частині визнання його винним за ч. 2 ст. 364 КК України, провадження у справі закрити за відсутністю складу злочину.
23. На цих підставах ОСОБА_15 просить скасувати вирок та ухвалу суду, а кримінальну справу щодо нього закрити. 
24. Під час судового розгляду Великою Палатою Верховного Суду заявник ОСОБА_15 підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження
25. Прокурор частково підтримала вимоги заяви ОСОБА_15 . Вважає, що порушення Конвенції, встановлені ЄСПЛ, дають підстави для застосування лише таких заходів індивідуального характеру щодо ОСОБА_15 як новий розгляд кримінальної справи в суді касаційної інстанції. 
 
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ ТА МОТИВИ, ЯКИМИ КЕРУВАВСЯ СУД ПРИ УХВАЛЕННІ ПОСТАНОВИ
26. Велика Палата Верховного Суду заслухала суддю-доповідача, доводи заявника й інших учасників судового провадження і з дотриманням передбачених законодавством меж та підстав перегляду судових рішень за виключними обставинами, а саме у зв`язку з встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, дійшла таких висновків.
27. Як убачається з Рішення ЄСПЛ у справі «Гриб проти України» від 14 грудня 2017 року, Суд дійшов висновку про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з порушенням принципу рівності сторін під час провадження у Верховному Суді України щодо ОСОБА_15 виходячи з наступного. 
28. З матеріалів кримінальної справи видно, що до Верховного Суду України  на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 05 листопада 2009 року надійшло подання прокурора та касаційні скарги засуджених ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_24 .
29. Заявник в своїй касаційній скарзі вказував, що письмові показання свідка ОСОБА_22 не можуть бути покладені в обґрунтування вироку суду, оскільки він їх не підписав і не був допитаним безпосередньо судом. Заявник також посилався на викривлення судом першої інстанції показань ОСОБА_23 та поставив під сумнів їх достовірність.
30. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 18 березня 2010 року в судовому засіданні задоволено клопотання засудженого ОСОБА_15 та його захисника про перенесення касаційного розгляду справи (т. 4, а.с. 479-480).
31. Зі змісту судового рішення вбачається, що розгляд справи перенесено на 22 квітня 2010 року, про що було відомо ОСОБА_15 , оскільки він був особисто присутнім у судовому засіданні. 
32. На виконання вимог ч. 3 ст. 392 КПК України 1960 року, 23 березня 2010 року іншим учасникам процесу, а також ОСОБА_15 , було направлено письмове повідомлення про перенесення касаційного розгляду справи (т. 4, а.с. 481). Разом із тим, заявник у заяві до ЄСПЛ стверджував, що його не викликали на засідання Верховного Суду України, в якому був присутнім прокурор. 
33. 22 квітня 2010 року колегією суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України розглянуто кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, касаційними скаргами засудженого ОСОБА_18 , засудженого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_24 , лише за участі прокурора, інші учасники в судове засідання не з`явилися. 
34. Розгляд справи касаційним судом проведено за правилами статей 394 КПК України 1960 року, за якими неявка учасників процесу на засідання суду не є перешкодою для розгляду справи, якщо інше не передбачено Кодексом або рішенням суду.
35. Мотивуючи свої висновки про порушення Конвенції, ЄСПЛ виходив із того, що Верховний Суд України розглянув касаційну скаргу заявника за відсутності його та його захисника, тоді як прокурор був присутнім у засіданні. ЄСПЛ зазначив, що прокурор мав перевагу бути присутнім у засіданні Верховного Суду України та на відміну від сторони захисту мав можливість зробити усні зауваження, що мало на меті вплинути на думку суду. Посилаючись на свою попередню практику у справах щодо України, ЄСПЛ вказав, що процесуальна справедливість вимагала, щоб заявнику також була надана можливість зробити усні зауваження у відповідь.
36. Принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою правову позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом. 
37. У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (ст. 14 (3) (d)) вказується: «Кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, як мінімум, на такі гарантії на основі повної рівності: (d) бути засудженим в його присутності ... ».
38. ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.
39. Водночас,  обвинувачений можедобровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, проте така відмова має бути встановлена недвозначним чином, бажано в письмовій формі; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).
40. До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був належним чином повідомлений про судовий розгляд, а також про час і місце слухань.  Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді і вибрав захист за допомогою адвоката («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).
41. Однак, відповідно до матеріалів кримінальної справи, заявник та його адвокат були відсутні під час касаційного розгляду і були позбавлені можливості взяти особисту участь у ньому.
42. Важливо також зауважити, що суд касаційної інстанції не встановив недвозначним чином відмову заявника та його адвоката від особистої присутності під час касаційного розгляду. Тим більше, що слухання справи попередньо було відкладено з ініціативи сторони захисту, що, в свою чергу, свідчило про бажання заявника та його адвоката бути присутніми особисто під час касаційного розгляду.
43. Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (стаття 1 Конвенції). Така гарантія забезпечується шляхом урахування норм Конвенції та практики Суду в національному праві з огляду на статтю 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі – Закон № 3477-IV), згідно з якою суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерела права. 
44. Відповідно до пункту 1 статті 46 Конвенції та статті 2 Закону № 3477-IV Рішення ЄСПЛ є обов`язковими для виконання Україною.
45. Згідно зі статтею 1 Закону № 3477-IVпід виконанням рішення розуміється виплата стягувачеві відшкодування, вжиття заходів індивідуального та загального характеру. 
46. Додатковими заходами індивідуального характеру відповідно до статті 10 зазначеного Закону № 3477-IV є відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції, що здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.
47. Оскільки ЄСПЛ не визнав порушення права заявника на справедливий суд під час досудового та судового слідства в суді першої інстанції, то підстави для скасування вироку апеляційного суду, як про це ставиться питання ОСОБА_15 , у Великої Палати Верховного Суду відсутні.
48. Разом із тим, виходячи із зазначених фактичних та правових підстав, Велика Палата Верховного Суду вважає, що постановлена у кримінальній справі щодо ОСОБА_15 ухвала Верховного Суду України не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
49. Констатований ЄСПЛ характер (зміст) порушень, їхня правова природа, стадія провадження, на якій вони були допущені і на якій можуть бути виправлені, викликаний цими порушеннями стан для заявника, визначений можливий особливий спосіб відновлення порушеного права дають підстави вважати, що виправлення допущених порушень можна здійснити шляхом застосування такого заходу індивідуального характеру, як повторний перегляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_15 судом касаційної інстанції.
50. Відповідно до ч.5 ст.31, ч.3 ст.33 КПК України, кримінальне провадження у касаційному порядку здійснюється колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
51. Доводи заяви ОСОБА_15 щодо незгоди із доведеністю його винуватості у вчиненні злочинів, його сумніви у висновках досудового слідства та суду, Велика Палата Верховного Суду вважає такими, що не належать до визначеного законом предмета перегляду судових рішень ані згідно з главою 32-1 КПК 1960 року, ані відповідно до чинної на момент перегляду глави 34 КПК України, оскільки такі заяви не були предметом розгляду в ЄСПЛ.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 400-21, 400-22, 400-24 КПК України 1960 року, статтями 459, 467 та пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, параграфом 3 розділу 4 «Перехідні положення» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Велика Палата Верховного Суду,
 
П О С Т А Н О В И Л А :
Заяву ОСОБА_15 – задовольнити частково.
Ухвалу Верховного Суду України від 22 квітня 2010 року щодо ОСОБА_15 на підставі установлення міжнародною судовою установою, юрисдикцію якої визнано Україною, порушень міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, скасувати, а справу направити на новий касаційний розгляд до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | | | ОСОБА_1
Суддя-доповідач | | | ОСОБА_2
Судді: | ОСОБА_3 | | ОСОБА_10
| ОСОБА_4 | | ОСОБА_11
| ОСОБА_6 | | ОСОБА_5
| ОСОБА_7 | | ОСОБА_12
| ОСОБА_8 | | ОСОБА_9
| ОСОБА_13 | | ОСОБА_14