Постанова                                             
Іменем України
 
27 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 496/2211/16-ц
провадження № 61-23560св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,                                Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Сєвєрової Є. С., Гірняк Л. А., від 10 травня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик», банк), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними та скасування постанов правління банку в частині переліку пов'язаних з банком осіб.
 
Позов мотивовано тим, що постановами правління ПАТ «КБ «Хрещатик» 
від 28 травня 2015 року № 1087, від 09 червня 2015 року № 1170, від 09 липня 2015 року № 1468, від 28 липня 2015 року № 1639, від 07 серпня 
2015 року № 1776, від 09 вересня 2015 року № 1980, від 07 жовтня 2015 року № 2231, від 06 листопада 2015 року № 2457, від 07 грудня 2015 року № 2663 «Про затвердження переліку пов'язаних із банком осіб» з додатками та пунктом 1.3. наказу голови правління банку вона, як керуюча Біляївським відділенням ПАТ «КБ «Хрещатик» та асоційовані із нею фізичні особи: 
ОСОБА_5, ОСОБА_6 включені до переліку пов`язаних із банком осіб. Вказує, що статус пов`язаної із банком особи створює певні обмеження, а саме неможливість отримання на загальних умовах відшкодування заощаджень на підставі депозитних договорів, укладених нею та третіми особами із відповідачем, відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому просила визнати недійсними та скасувати вказані вище постанови правління банку та пункт наказу голови правління банку в частині включення її та третіх осіб до переліку пов'язаних з банком осіб.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області у складі судді Мельничук Н. І. від 08 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано неправомірними та скасовано постанови правління ПАТ «КБ «Хрещатик» від 28 травня 2015 року № 1087, від 09 червня 
2015 року № 1170, від 09 липня 2015 року № 1468, від 28 липня 2015 року 
№ 1639, від 07 серпня 2015 року № 1776, від 09 вересня 2015 року № 1980, від 07 жовтня 2015 року № 2231, від 06 листопада 2015 року № 2457, 
від 07 грудня 2015 року № 2663 «Про затвердження переліку пов'язаних із банком осіб» з додатками та пункт 1.3. наказу голови правління 
ПАТ «КБ «Хрещатик» в частині включення ОСОБА_4 та асоційованих із нею фізичних осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6 до переліку пов'язаних із банком осіб.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач незаконно включив позивача та третіх осіб до переліку осіб, пов'язаних з банком.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Хрещатик» задоволено частково, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову 
ОСОБА_4
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач, як керівник відділення банку, відповідно до чинного законодавства, відноситься до пов'язаних із банком осіб, тому вона була правомірно включена до такого переліку. Крім того, визнання судом першої інстанції незаконними постанов та наказу в частині включення до пов'язаних із банком осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 є помилковим, оскільки останні такі вимоги до відповідача не заявляли.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки Біляївське відділення 
ПАТ «КБ «Хрещатик» не є відокремленим підрозділом банку, то, виходячи з положень статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вона не є керівником банку, а тому не може бути включена до переліку пов'язаних з банком осіб.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
27 травня 2011 року ОСОБА_4 переведено на посаду керуючої Біляївським відділенням ПАТ «КБ «Хрещатик».
 
На підставі постанови Правління НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 квітня 2016 року прийнято рішення № 463 про запровадження з 05 квітня 2016 року тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик».
 
Відповідно до рішення Правління НБУ від 02 червні 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».
 
Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації 
ПАТ «КБ «Хрещатик» із 06 червня 2016 року до 07 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик».
 
Постановою правління ПАТ «КБ «Хрещатик» від 04 квітня 2016 року затверджено перелік пов'язаних із банком осіб станом на 01 квітня 
2016 року, до якого включено позивача ОСОБА_4 та асоційованих із нею фізичних осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6
 
Відповідно до договорів вкладів від 13 січня, 20 листопада, 11 грудня 
2015 року, та від 06 січня та 01 квітня 2016 року треті особи 
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є вкладниками ПАТ «КБ «Хрещатик».
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

 
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття НБУ рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення).
 
ОСОБА_4 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання неправомірними та скасування постанов та наказу правління 
ПАТ «КБ «Хрещатик» про включення її та третіх осіб до переліку пов'язаних із банком осіб, посилаючись, в тому числі, на неможливість відшкодування заощаджень за депозитними договорами за рахунок Фонду, проте при розгляді справи суди не звернули на це уваги.
 
Частина друга статті 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

 
Зі змісту пункту 7 частини першої статті 3 КАС України вбачається, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
 
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
 
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
 
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
 
Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
 
Відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є: контролери банку; особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; асоційовані особи Фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини: юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.
 
Згідно із статтею 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.
 
Статтею 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами НБУ.
 
Реєстрація відділень банку здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про банки і банківську діяльність» і Положенням про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 вересня 2011 року № 306. У яких зазначено, що дані про відділення вносяться до Державного реєстру банків і не підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
 
Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», асоційована особа - чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» особа, визначена рішенням Національного банку України пов'язаною з банком особою, чи такий банк можуть оскаржити в установленому законом порядку рішення Національного банку України про визначення особи пов'язаною з банком особою, а в разі притягнення такої особи до передбаченої законом відповідальності - оспорити підстави рішення Національного банку України про її визначення пов'язаною з банком особою.
 
У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що спір у цій справі є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач фактично пов'язує порушення своїх прав та прав третіх осіб із неможливістю бути включеними до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
За правилами частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
 
За таких обставин, судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України 2004 року та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.
 
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
 
Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області 
від 08 вересня 2016 року тарішення Апеляційного суду Одеської області 
від 10 травня 2017 року скасувати.
 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними та скасування постанов та наказу правління публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про включення до переліку пов'язаних із банком осіб, закрити.
 
Повідомити заявникові, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
Є.В. Синельников
 
С.Ф. Хопта
 
Ю.В. Черняк