ПОСТАНОВА
Іменем України

24 квітня 2019 року 
Київ
справа №807/1106/16
адміністративне провадження №К/9901/24526/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А., 
під час попереднього розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року (суддя Рейті С.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді - Яворського І.О., суддів - Кухтея Р.В., Носа С.П.), 
установив:
У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі - ГУ ДМС України в Закарпатській області), в якому просив зобов'язати відповідача зареєструвати його, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянином України та видати йому паспорт громадянина України.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня           2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області від 30 червня 2016 року про відмову ОСОБА_2 у набутті громадянства України; зобов'язано ГУ ДМС України в Закарпатській області повторно розглянути і вирішити згідно з вимогами законодавства та у встановлений законодавством строк заяву ОСОБА_2 щодо реєстрації його громадянином України та видачі паспорта громадянина України; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій ГУ ДМС України в Закарпатській області звернулося із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповноту з'ясованих судами обставин справи, просить скасувати прийняті ними рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на те, що особисто із заявою про набуття громадянства разом із передбаченим законом переліком документів позивач до органів міграційної служби в Закарпатській області не звертався, а тому рішення про відмову у наданні вказаної адміністративної послуги відповідачем стосовно позивача не приймалось. Натомість, звернення ОСОБА_2 про надання йому громадянства України, датоване 12 травня 2016 року, було розглянуте відповідно до приписів Закону України «Про звернення громадян». Наведені обставини, на переконання заявника касаційної скарги, залишились поза увагою судів попередніх інстанцій, наслідком чого стало прийняття необґрунтованих судових рішень. 
Від позивача надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін як законні й обґрунтовані, а касаційну скаргу відповідача - відхилити. Зауважує на помилковості доводів відповідача про відмову у видачі паспорта громадянина України з тих підстав, що позивач є повнолітнім, оскільки він намагався ініціювати процедуру отримання громадянства України задовго до цього, однак, його звернення залишились безрезультатними.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Суди встановили, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ужгороді, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом РАГС Ужгородської міської ради від 29 вересня 1995 року. Його батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, - громадяни Вірменії, проживають на території України. 
НОМЕР_2у позивачу виповнилося 16 років. 
Після досягнення позивачем 16-річного віку, його батько - ОСОБА_3, неодноразово звертався до відповідних органів щодо реєстрації його сина громадянином України та видачі йому паспорта громадянина України. Крім того, із офіційним запитами щодо роз'яснення порядку видачі паспорта громадянина України неповнолітньому ОСОБА_2 звертався і представник позивача, адвокат Кучеренко В.О.
Так, на запит адвоката Кучеренко В.О., листом від 7 грудня 2011 року Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області повідомило, що відповідно до статті 11 Закону Республіки Вірменії «Про громадянство Вірменії» ОСОБА_2 є громадянином Вірменії та для отримання паспорта громадянина зазначеної держави йому необхідно звернутися у Посольство Республіки Вірменії в Україні.
Державна міграційна служба України у листі від 26 грудня 2011 року №49/6-13035 за наслідками розгляду звернення адвоката Кучеренко В.О. стосовно документування позивача паспортом України, повідомила, що оскільки у ОСОБА_2 відсутні документи, що посвідчують його особу, необхідно звернутися до Посольства Республіки Вірменія в Україні для отримання паспортного документа чи довідки, що підтверджує чи спростовує належність до громадянства Республіки Вірменії.
У січні 2012 року батьки позивача, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просили: зобов'язати Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Закарпатській області та відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ужгородського МУ ГУМВС України у Закарпатській області зареєструвати громадянином України та видати паспорт громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Закарпатській області продовжити термін перебування в Україні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з моменту набрання рішенням законної сили.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 вересня         2012 року у справі № 2а-0770/184/12 у задоволенні позову зазначеного адміністративного позову відмовлено. 
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня              2015 року скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року, позов ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2, та ОСОБА_4 задоволено частково: зобов'язано управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління МВС України в Закарпатській області, відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ужгородського міського управління МВС України у Закарпатській області повторно розглянути і вирішити згідно з вимогами законодавства та у встановлений законодавством строк заяви ОСОБА_4, ОСОБА_3 про продовження терміну перебування в Україні, та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 щодо реєстрації його громадянином України і видачі паспорта громадянина України.
У травні 2016 року позивач знову звернувся до ГУ ДМС  в Закарпатській області із заявою про надання йому громадянства України та видачу паспорта громадянина України.
Відповідно до листа ГУ ДМС  в Закарпатській області від 30 червня 2016 року позивачу відмовлено у набутті громадянства України та видачі паспорта громадянина України з посиланням на те, що відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про громадянство» дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов'язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників. Оскільки дитиною є особа віком до 18 років, право на отримання громадянства за вказаною нормою Закону, на думку відповідача, існує лише до досягнення дитиною повноліття. Отже, оскільки         ОСОБА_2 вже досягнув повноліття, він втратив, за висновком органу міграційної служби, право на набуття громадянства України відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про громадянство».
Вважаючи відмову відповідача видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України неправомірною і такою, що грубо порушує його права, останній звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем (а до досягнення ним повноліття - його батьком) були здійснені всі необхідні дії для набуття громадянства України з моменту виникнення такого права, натомість, відповідач відмовляється розглянути дане питання по суті. У зв'язку з цим, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, окружний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, скасував рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області про відмову ОСОБА_2 у набутті громадянства України і зобов'язав останнього повторно розглянути та вирішити заяву позивача. 
З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, додатково зазначивши, що позивач вправі подати заяву про отримання громадянства України й після повноліття.
Аналізуючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.
Підстави і порядок набуття громадянства України, його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, регламентовано Законом України «Про громадянство України» 18 січня 2001 року № 2235-III   (далі - Закон № 2235-III).
За змістом статті 1 Закону № 2235-III громадянство України - це правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках;
дитина - особа віком до 18 років; 
реєстрація громадянства України - це внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи; 
проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.
Статтею 6 Закону № 2235-III визначено підстави набуття громадянства України, серед яких таке може набуватися: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням.
Згідно з частиною третьою статті 8 Закону № 2235-III дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов'язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.
Частиною сьомою вказаної статті визначено, що датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
З метою організації виконання Закону № 2235-III Указом Президента України від           27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу від 27 червня 2006 року № 588/2006)   затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 215).
Цим Порядком, серед іншого, визначено перелік документів, що подаються для оформлення набуття громадянства України, та порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України, рішення за якими приймаються органами міграційної служби.
Як встановили суди, згідно зі свідоцтвом про народження позивач - ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України. До досягнення ОСОБА_2 повноліття його батько звернувся до органу міграційної служби із заявою про оформлення набуття його дитиною громадянства України, однак йому було відмовлено у реєстрації сина громадянином України. Таке рішення органу міграційної служби було оскаржене до суду.
Судовими рішеннями у справі №2а-0770/184/12, які набрали законної сили, встановлено наявність у позивача права на набуття громадянства України, зобов'язано орган міграційної служби повторно розглянути і вирішити згідно з вимогами законодавства та у встановлений законодавством строк заяву          ОСОБА_2 в інтересах його сина - ОСОБА_2 щодо реєстрації останнього громадянином України та документування його паспортом громадянина України.
На підставі зазначених судових рішень відповідачем були прийняті відповідні документи на отримання позивачем громадянства України, однак у реєстрації позивача громадянином України знову відмовлено, однак вже з інших підстав (лист ГУ ДМС   в Закарпатській області від 30 червня 2016 року). 
Така відмова мотивована тим, що дитиною є особа віком до 18 років, відтак, оскільки позивач є повнолітнім, він позбавлений права отримати громадянство України відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про громадянство України». 
Водночас, колегія суддів КАС ВС вважає необґрунтованими та безпідставними такі мотиви органу міграційної служби, оскільки позивач народився на території України, і, як встановили суди, його батько як законний представник подав заяву про оформлення його сину громадянства України до досягнення останнім повноліття.
Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем здійснено усі необхідні та залежні від нього дії з метою набуття громадянства України з моменту виникнення у нього такого права. Незважаючи на це, позитивного вирішення питання отримання позивачем громадянства України не отримало.
Посилання заявника касаційної скарги на те, що особисто із заявою затвердженого зразка про набуття громадянства разом із передбаченим законом переліком документів позивач до органів міграційної служби в Закарпатській області не звертався, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачу було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України за інших підстав, а саме: досягнення ним повноліття.
Решта доводів касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Отже, судами не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення,  внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
постановив :
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.Л. Желтобрюх 

Судді                                                                                            О.В. Білоус

                                                                                                     Н.А. Данилевич