Постанова
Іменем України
10 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 161/12791/14-ц 
провадження № 61-10121св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,
відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
позивач за зустрічним позовом 1 - ОСОБА_3,
відповідач за зустрічним позовом 1 - Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,
позивач за зустрічним позовом 2 - ОСОБА_4,
відповідачі за зустрічним позовом 2: Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», ОСОБА_3
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року у складі судді Подзірова А.О. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Завидовської-Марчук О. Г., Грушицького А. І., Свистун О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
Первісний позов
06 серпня 2008 року Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.
Первісний позов обґрунтовано тим, що 11 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк» (далі - ТОВ «БМ Банк»), правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №4/105/110708 (далі - кредитний договір), згідно з яким останній отримав на умовах поворотності та платності грошові кошти у розмірі 206 000,00 швейцарських франків під 10,49% річних строком до 10 липня 2018 року на поточні потреби. Вказані кошти позичальник зобов'язався повертати щомісячно рівними частинами кожного місяця.
З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк» і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 11 липня 2008 року (далі - договір іпотеки), предметом якого є: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянка, площею 0,1160 га.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ТОВ «БМ Банк» укладено договір поруки № 4/105/110708 від 11 липня 2008 року (далі - договір поруки), згідно з яким ОСОБА_4 поручилася перед ТОВ «БМ Банк» за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.
Станом на 30 липня 2014 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 126 307,09 швейцарських франків, а саме: строкова заборгованість за кредитом - 109 887,96 швейцарських франків, прострочена заборгованість за кредитом - 12 231,69 швейцарських франків, строкові проценти - 1 067,00 швейцарських франків, прострочена заборгованість зі сплати процентів - 2 097,60 швейцарських франків, пеня за період з 29 липня 2013 року до 29 липня 2014 року на суму несплачених процентів та несвоєчасно сплаченого кредиту - 1 022,84 швейцарських франків.
Вказану заборгованість банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Зустрічний позов 1
27 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «БМ Банк» про визнання недійсним кредитного договору.
Зустрічний позов 1 обґрунтовано тим, що кредитний договір є недійним, оскільки його вчинено під впливом помилки та обману, він містить суперечливі та дискримінаційні умови стосовно позичальника, сторонами фактично не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Всупереч умовам кредитного договору банком кредит в іноземній валюті не надавався, заява на відкриття поточного рахунку в банк не подавалась, між ним та банком не укладався договір про відкриття поточного рахунку, кредитні кошти на такий рахунок, відповідно, не перераховувались, видача готівки іноземної валюти здійснюється саме з їх поточних рахунків, клас казначейської та міжбанківської операції 2203 - гривневий рахунок, а тому грошові кошти в іноземній валюті з гривневого (позичкового) рахунку видаватись не могли. 
Зустрічний позов 2
28 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки.
Позов обґрунтовано тим, що наданий ОСОБА_3 кредит є споживчим і недійсним, оскільки:
- його умови суперечать вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, зокрема, частині першій статті 203, пункту 6 частини першої статті 3, частині третій статті 6, частині третій статті 509, частині першій статті 627, частині першій статті 628 ЦК України, статтям 55, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частині першій статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулюванні ринків фінансових послуг», частині другій, четвертій, п'ятій статті 11, статтям 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»;
- умови кредитного договору містять взаємовиключні умови щодо надання кредиту в розмірі 206 000,00 швейцарських франків або в гривнях;
- договір не містить належним чином складений графік платежів, а суми сплати процентів, вартість супутніх послуг, реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту розраховані неправильно;
- відповідно до пункту 3.6 Постанови Національного банку України (далі - НБУ) № 0168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, які споживач здійснює на користь банку, тому частина перша кредитного договору містить положення, які згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживача» є несправедливими;
- умови пункту 3.4. кредитного договору є несправедливими, оскільки відсоткова ставка за період з 11 липня 2008 року по 31 липня 2008 року складає 15,73 % річних, що відрізняється від встановленою базовими умовами кредитування 10,49% річних, що дозволяє незаконне збагачення чи отримання неправомірної вигоди від користування грошима протягом календарного, робочого місяця;
- умовами пункту 2.1 кредитного договору позичальника зобов'язано застрахувати заставлене майно, життя та працездатність позичальника в акредитованій банком лайфовій компанії, що суперечить пункту 5 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено недопустимість спонукання споживача при укладанні кредитного договору укладати інший договір з третьою особою, яка буде вибрана банком;
- в момент підписання договору позичальника поставлено в невигідне становище і таке, що порушує його права, становище, а пункт 3.5 у редакції від 09 лютого 2012 року звузив право позичальника на купівлю іноземної валюти (на міжбанківському валютному ринку України) отже, вищезазначена умова «кредитного договору» є несправедливою та недобросовісною стосовно позичальника.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2016 року, у первісному позові про стягнення кредитного боргу відмовлено.
Зустрічний позов 1 ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору та зустрічний позов 2 ОСОБА_4 до ПАТ «БМ Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки задоволено.
Визнано недійсними кредитний договір від 11 липня 2008 року № 4/105/110708, договір іпотеки від 11 липня 2008 року № 4/105/110708 і договір поруки від 11 липня 2008 року № 4/105/110708.
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2016 року стягнуто з ПАТ «БМ Банк» на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 1 779, 60 грн, понесених судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічні позови, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що банк не надав суду доказів на підтвердження надання відповідачу ОСОБА_3 кредитних коштів у валюті та відкриття відповідного рахунку; умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, а саме банк не надав позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору; до спірного договору банк включив положення, що є несправедливими, оскільки вони містять умови про зміни у витратах; враховуючи додаткові нарахування, процент за користування кредитом збільшився; існує дисбаланс зарахування процентів і тіла кредиту; графік погашення кредиту позичальнику не видавався, що є підставами для визнання спірного кредитного договору, договорів іпотеки та поруки недійсними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У вересні 2016 року ПАТ «БМ Банк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у зустрічних позовах.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
16 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вказаній справі відкрито касаційне провадження; зупинено виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2016 року до закінчення касаційного перегляду справи.
26 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.
21 лютого 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-УІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі зазначено, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо недоведеності банком факту надання позичальнику ОСОБА_3 кредитних коштів у валюті не відповідає доказам, які надані позивачем, а саме кредитним договором та додатками до нього, заявою ОСОБА_3 про видачу готівки, випискою про рух коштів на рахунку позичальника, а також встановленим фактом сплати позичальником у період з 11 липня 2008 року по вересень 2013 року кредитних платежів у швейцарських франках. Надати судам оригінали заяви відповідача про видачу готівки банк не має можливості, оскільки термін їх зберігання закінчився і на підставі пункту 5.1. глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 254, знищено 26 березня 2014 року, про що складено акт № 1.
ПАТ «БМ Банк» зазначило про безпідставність доводів зустрічного позову 1 про укладення кредитного договору внаслідок обману і введення позичальника ОСОБА_3 в оману працівниками банку. Вказаної обставини позивач за первісним позовом 1 не довів, натомість зі змісту кредитного договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо суми кредиту, строку кредитування, розміру процентної ставки та комісії кредиту. Розрахунок реальної процентної ставки проведено на підставі Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168.
Кредит надано на поточні потреби ОСОБА_3, а не на придбання продукції, тому ПАТ «БМ Банк» не погоджується з посиланням позивачів за зустрічними позовами на те, що кредит надано на споживчі цілі і до правовідносин сторін підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».
Судом першої інстанції проігноровано заяву банку про застосування до зустрічних позовів про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки і поруки позовної давності у три роки від дати отримання кредитних коштів.
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу 
У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3 зазначив про безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі, та про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
11 липня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 4/105/110708, предметом якого є надання кредиту у розмірі 206 000,00 швейцарських франків під 10,49 % річних строком до 10 липня 2018 року на поточні потреби (а. с. 191-193, т. 1).
Відповідно до абзацу 4 підпункту 3.4. пункту 3 кредитного договору погашення заборгованості має здійснюватись рівними платежами згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом (додаток №1).
ОСОБА_3 визнав факт підписання спірного правочину та додатку № 1 до нього, у якому зазначено абсолютне значення подорожчання кредиту - 154 407,27 грн та реальну процентну ставку - 13,57%, термін користування кредитом - 120 місяців, номінальну процентну ставку - 10-49% річних (а. с. 12-14, т. 1), однак заперечив факт отримання кредитних коштів у швейцарських франках.
З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ «БМ Банк» і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 11 липня року, предметом якого є: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,1160 га (а.с. 18-21, т. 1).
З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ТОВ «БМ Банк» укладено договір поруки від 11 липня 2008 року № 4/105/110708, згідно з яким ОСОБА_4 поручилася перед ТОВ «БМ Банк» за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 4/105/110708 від 11 липня 2008 (а. с. 201, т. 1).
У висновку судово-економічної експертизи, призначеної судом першої інстанції, зазначено, що, відповідно до умов кредитного договору, мало бути зазначено: 
1. Розмір реальної відсоткової ставки - 13,93% (різниця із зазначеним у розрахунках складає 0,36%).
2. Розмір абсолютного значення подорожчання кредиту - 154 163,77 швейцарських франків, що складає різницю із фактично зазначеними - 243,50.
3. Розмір суми процентів за період з 11 липня 2008 року по 31 липня 2008 року, відповідно до наданих документів, складатиме 1 800,78 швейцарських франків.
4. Розмір суми процентів за користування кредитом за весь період кредитування, відповідно до наданих документів, складатиме 128 605,92 швейцарських франків, що складає різницю у розрахунках - 48,26 швейцарських франків).
5. Розмір суми комісії (тарифів) банку, пов'язаної з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань, встановити неможливо через відсутність у матеріалах справи додатків № 2 і № 3 до кредитного договору.
6. Наданими документами підтверджено невідповідність розрахунку, вказаному у додатку № 1 до кредитного договору, фактичним умовам цього кредитного договору.
7. Додатком № 1 до кредитного договору передбачено сплату процентів за кредитним договором за строк (кількість місяців) - 121 місяць.
8. Розрахунок, зазначений у додатку № 1 складено з дотриманням вимог правил і стандартів НБУ, однак відповідно його результат не відповідає його умовам та наданим документам.
9. Наданими первинними документами, підтверджується видача ОСОБА_3 на виконання кредитного договору від 11 липня 2018 року № 4/105/110708 кредитних коштів у сумі 206 000,00 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 965 728,00 грн.
10. У зв'язку з відсутністю первинних документів, які підтверджують погашення коштів на виконання кредитних зобов'язань обґрунтувати відповідність наданого ПАТ "БМ Банк" розрахунку погашення платежів за умовами кредитного договору фактичній сумі заборгованості за кредитом, не надається можливості.
11. Підтвердити розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надається можливості у зв'язку із відсутністю документів (а. с. 11 - 16, т. 2).
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Правовідносини сторін у справі виникли на підставі кредитного договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Верховний Суд зазначає про передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення первісного позову про стягнення кредитної заборгованості у зв'язку із недоведеністю, а також про задоволення зустрічних позовів про визнання правочинів недійсними з огляду на таке.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004 року).
Доказами, відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, друга статті 58 ЦПК України 2004 року).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України 2004 року).
Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (стаття 64 ЦПК України)
У спорах, які виникли на підставі кредитних правовідносин, судам необхідно встановити факти виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме: надання банком позичальнику кредитних коштів у розмірі та валюті, передбачених кредитним договором; отримання кредитних коштів позичальником.
Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у первісному позові з підстав недоведеності вимог банку, виходили з того, що відповідач 1 за первісним позовом ОСОБА_3 заперечував факт отримання кредитних коштів у швейцарських франках, ненадання банком на вимогу суду оригіналів заяви позичальника на видачу готівки (відхиливши з цих підстав висновок судового експерта щодо доведеності вказаної обставини). Такі висновки Верховний Суд вважає передчасними, оскільки не надання банком оригіналів банківських документів у кредитній справі ОСОБА_3 не спростовує надання позичальнику банком кредитних коштів, оскільки позичальник заперечує не факт отримання кредитних коштів взагалі, а лише отримання ним кредиту у валюті (швейцарських франках).
Суди не надали оцінки квитанціям та платіжним дорученням (а. с. 247 - 351, т. 2), відповідно до яких ОСОБА_3 здійснювалось поповнення рахунку за кредитним договором від 11 липня 2008 року№ 4/105/110708, що може свідчити про визнання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, тобто суди не надали оцінку доказам в їх сукупності.
Також судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно не враховано копії заяв ОСОБА_3 на видачу готівки у швейцарських франках, які містять підписи позичальника, справжність яких сам позичальник не заперечував і на підставі яких судовим експертом здійснено висновок про доведеність виконання банком зобов'язання за кредитним договором в частині надання позичальнику кредитних коштів.
Передчасним також є висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення зустрічних позовів з таких підстав.
Пунктами 22, 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживача» визначено, що споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. 
Відповідно до встановлених судами обставин, кредитні кошти надано ОСОБА_3 на поточні потреби, проте не досліджено та не з'ясовано, на які саме поточні потреби використовувались ці кошти, що має значення для правильної кваліфікації правовідносин сторін у справі, зокрема, чи підлягає застосуванню при вирішенні цієї справи Закон України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
ПАТ «БМ Банк» зверталося до суду першої інстанції із заявами про відмову у задоволенні зустрічних позовів у зв'язку із пропуском позовної давності (а. с. 148, 149-150, т. 2), які суд першої інстанцій не дослідив і не надав їм оцінки. Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, зміст якої є аналогічним змісту касаційної скарги, також не надав оцінки доводам банку в цій частині і не навів відповідних мотивів стосовно цих доводів.
Поза увагою апеляційного суду залишились вимоги цивільного процесуального закону, а саме таке.
Статтею 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі (стаття 303 ЦПК України 2004 року).
Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам ЦПК України 2004 року, оскільки перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. 
Дослідження зазначених обставин справи має значення для правильного вирішення справи.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Суд апеляційної інстанції неналежним чином перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховний Суд бере до уваги тривалий розгляд справи у суді, проте із урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених вище мотивів вважає необхідним скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Таким чином, касаційна скарга ПАТ «БМ Банк» підлягає частковому задоволенню, ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбаченого, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                          В. О. Кузнєцов
                                                                                                           А.С. Олійник
                                                                                                          С. О. Погрібний
                                                                                                          Г.І. Усик