Постанова
Іменем України 
 
11 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 679/1299/17
провадження № 61-3794св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5, 
треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хмельницького апеляційного суду                           від 17 січня 2019 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просив встановити факт проживання його та ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 19 грудня 2001 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року у квартирі АДРЕСА_1, усунути йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням за вказаною адресою шляхом вселення до нього.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 19 грудня 2001 року він проживав з ОСОБА_8 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки. 
Він вселився до спірного житлового приміщення як член сім'ї ОСОБА_8, яка була власником Ѕ його частини, та набув право користування ним.
У 2008 році ОСОБА_8 захворіла на онкологічне захворювання і він (позивач) здійснював догляд за нею, оскільки її син ОСОБА_5 постійно проживав на території Російської Федерації, витрачав власні кошти на лікування, отримані від продажу своєї квартири. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла.
ОСОБА_5, який є спадкоємцем після її смерті, прийняв спадщину, до спадкової маси якої увійшла й вищезазначена квартира, замінив замки у вхідних дверях та заборонив йому (позивачу) в ній проживати. 
Посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 липня               2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8, яка померла                ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 19 грудня 2001 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_1.
Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення до неї.
Суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту проживання з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у зазначений період. Оскільки ОСОБА_5, який є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, чинить перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, до якого він вселився як член сім'ї власника, відмовляється надати ключі від вхідних дверей та не впускає до квартири, суд усунув перешкоди шляхом вселення позивача до неї.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована недоведеністю позивачем обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції..
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.
Суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми статті 156, частини другої статті 164 ЖК Української РСР, не врахував, що він постійно проживав з ОСОБА_8, яка була співвласником спірної квартири, як член її сім'ї, вів з нею спільне господарство. 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу 
ОСОБА_5 подав відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті                  особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про встановлення факту проживання однією сім'єю та усунення перешкод в користуванні житлом та витребувано справу з Нетішинського міського суду Хмельницької області. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Апеляційний суд установив, що ОСОБА_8 на праві власності належала Ѕ  частина квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником квартири є її син ОСОБА_5
У зазначеному житловому приміщенні з 03 серпня 2004 року зареєстрований ОСОБА_4, який проживав у ньому з 2001 року до травня 2017 року на підставі договору найму житлового приміщення від 11 вересня 2002 року, укладеного з ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла. Спадкоємцями майна померлої є її діти ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що з 19 грудня 2001 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року він проживав з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вселився до квартири, Ѕ частина якої їй належала на праві власності, як член її сім'ї та набув право користування спірним житловим приміщенням. При цьому, він продав належну йому квартиру АДРЕСА_2, а кошти від її продажу витратив на лікування ОСОБА_8 та купівлю житлового будинку для матері останньої.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 зазначав, що ОСОБА_4 є наймачем кімнати площею 9 кв. м у спірній квартирі на підставі  договору найму житлового приміщення від 11 вересня 2002 року, а тому не має права на користування нею, так як не проживав з його матір'ю ОСОБА_8, яка померла у ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім'єю. У травні 2017 року позивач, що і сам не заперечував, добровільно залишив спірне житло та переїхав на проживання у АДРЕСА_3. Квартиру АДРЕСА_2, що належала йому на праві власності,                    ОСОБА_4 не продавав, а подарував ОСОБА_9 згідно з договором дарування від 07 червня 2002 року, жодних коштів на лікування ОСОБА_8 він не надав.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
У частині першій статті 81 ЦПК України закріплений обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.                     У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку. При цьому суд відповідно до статті 89 ЦПК України оцінив надані ОСОБА_4 докази, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та дійшов правильного висновку, що ці докази не підтверджують факту його спільного проживання з ОСОБА_8, наявність у них спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонту тощо. Результати оцінки таких доказів відображено в оскаржуваному судовому рішенні. 
Правильним є і висновок про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 про усунення йому перешкод у користуванні спірним житлом шляхом вселення з огляду на те, що такі вимоги може заявляти лише власник майна (стаття 391 ЦК України). 
Доводи скарги про те, що апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин норми статті 156, частини другої статті 164 ЖК Української РСР, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_4 не довів, що був членом сім'ї померлої ОСОБА_8
Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів, зокрема, показань свідків, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.  
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,                § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови Хмельницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                            В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

                                                                                                                      В.І. Крат