Постанова
Іменем України
06 березня 2019 року 
 
м. Київ
справа № 136/1399/16-ц
провадження № 61-23213св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О.В.,              
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_3,
 
відповідачі: Липовецька центральна районна бібліотека, Відділ культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області,
 
третя особа - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області та ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Луценка В. В., Берегового О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Липовецької центральної районної бібліотеки (далі - Липовецька ЦРБ), Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. 
Позов обґрунтовано тим, що у квітні 2016 року начальник Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Терлецький Г. О. видав наказ № 24-ОД «Про упорядкування структури та штатного розпису Липовецької ЦРБ», яким доручив директору Липовецької ЦРБ здійснити впорядкування структури бібліотеки, розробити штатний розпис закладу та надати його на розгляд Липовецької районної ради Вінницької області. 25 травня 2016 року рішенням 6 сесії 7 скликання Липовецької районної ради № 82 «Про внесення змін до рішення 5 сесії районної ради 6 скликання від 25 лютого 2011 року № 62 «Про затвердження Статуту Липовецької ЦРБ» пункт 2.5 розділу 2 Статуту «Юридичний статус» викладено у новій редакції, якою внесено зміни до структури установи. 26 травня 2016 року начальник Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Терлецький Г. О. видав наказ № 32-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Липовецької центральної районної бібліотеки», яким привів структуру та штатний розпис останньої відповідно до статуту, вніс зміни до штатного розпису та зобов'язав директора Липовецької ЦРБ підготувати і подати на затвердження штатний розпис Липовецької ЦРБ станом на                    26 травня 2016 року. Липовецька ЦРБ самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників, визначає штатний розпис, тому втручання у вирішення цих питань начальника Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області є протиправним, а його накази № 24-ОД, № 32-ОД - незаконними.
22 серпня 2016 року наказом № 20-ОС позивач звільнена з посади бібліотекаря першої категорії читального залу Відділу обслуговування Липовецької ЦРБ згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності штату установи. Звільнення позивач вважає незаконним, ініційованим з політичних мотивів. Позивач має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками бібліотеки, яких залишено на роботі, оскільки вона має більш високу кваліфікацію праці та стаж роботи. У порушення вимог статті 49-2 КЗпП України їй не запропоновано іншу посаду, хоча після звільнення з роботи           01 серпня 2016 року на посади, які займали звільнені працівники, прийнято нових працівників, що свідчить про порушення вимог статей 2-1, 42 КЗпП України. 
З огляду на зазначене, позивач просила суд визнати її звільнення з роботи незаконним, поновити її на раніше займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду з кожного з відповідачів окремо у загальній сумі 8 000,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року в позові ОСОБА_3 відмовлено. Додатковим рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року із ОСОБА_3 стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 2 756,00 грн  (т. 2, а. с. 89, 93-98, 123-124 ).
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що посада бібліотекаря                    І категорії читального залу Відділу обслуговування Липовецької ЦРБ, яку обіймала позивач, була єдиною в установі, тому будь-яка перевага не могла бути реалізована, оскільки переважне право на залишення на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності штату працівників, які займають однакові посади. 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня  2016 року в частині відмови в позові про визнання незаконним і скасування наказу директора Липовецької ЦРБ від 22 серпня 2016 року № 20-ОС, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди скасовано. 
Позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ директора Липовецької ЦРБ від              22 серпня 2016 року № 20-ОС про звільнення ОСОБА_3 з посади бібліотекаря І категорії читального залу Відділу обслуговування Липовецької ЦРБ у зв'язку із скороченням чисельності працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Поновлено ОСОБА_3 на посаді бібліотекаря І категорії читального залу Відділу обслуговування Липовецької ЦРБ з 22 серпня 2016 року. Стягнуто з Липовецької ЦРБ на користь ОСОБА_3 15 325,80 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів, 1 000,00 грн - у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до наказу начальника Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації від 26 травня 2016 року № 32-ОД зі штатного розпису бібліотеки виведено такі посади: завідувач методично-бібліографічним відділом, завідувач відділом комплектування і обробки літератури, бібліотекар II категорії кафедри по юнацтву, бібліотекар                            I категорії читального залу, бібліотекар I категорії інтернет-центру, завідувач дитячою районною бібліотекою; бібліотекар I категорії дитячої районної бібліотеки, бібліотекар I категорії дитячої районної бібліотеки, бібліограф                I категорії, бібліотекар I категорії сектору збереження та використання книжкового фонду, бібліотекар I категорії комплектування і обробки літератури, редактор. Натомість до штатного розпису введені такі посади: методист I категорії, бібліотекар I категорії комплектування і обробки документів, бібліотекар ІI категорії з обслуговування юнацтва, бібліотекар               І категорії читальної зали та інтернет-центру, завідувач районною бібліотекою для дітей, бібліотекар I категорії молодшого абонементу, бібліотекар I категорії читальної зали (т. 1, а. с. 147-148 ). Жодна інша робота ОСОБА_3 не пропонувалася.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У квітні 2017 року Відділ культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
18 травня 2017 року ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 та відстрочено їй сплату судового збору за подання касаційної скарги. 
22 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області. 
11 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області.
08 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.
У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області мотивовано тим, щовідповідно до затверджених змін у штатному розписі Липовецької ЦРБ посаду бібліотекаря І категорії читального залу Відділу обслуговування ЦРБ, яку обіймала позивач, скорочено, що зумовлено зміною структури Липовецької ЦРБ.
Вказана посада позивача була єдиною в установі, тому перевага не могла бути реалізована, оскільки переважне право на залишення на роботі має визначатися у випадку скорочення чисельності штату працівників, які займають однакові посади. 
Під час звільнення ОСОБА_3 вакантними були посади кочегара та художника, яким позивач не відповідала за кваліфікацією. Інших вакантних посад в установі не було.  
Стверджуючи про наявність переважного права на залишення на роботі, суд апеляційної інстанції не встановив, чи мала ОСОБА_3 переваги за кваліфікаційним рівнем перед іншими працівниками, яких було переведено на вакантні посади. 
Суд апеляційної інстанції розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу з порушенням положень закону, оскільки не визначив середньоденну заробітну плату позивача. 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 мотивовано тим, що у Липовецької ЦРБ відсутні повноваження щодо сплати встановленого судом апеляційної інстанції розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу, тому вона просить стягнути вказані кошти з Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, який відповідає за фінансове забезпечення працівників Липовецької ЦРБ. 
У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, подані за межами встановленого судом касаційної інстанції строку.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Липовецька ЦРБ є юридичною особою, яка є спільною комунальною власністю територіальних громад району, що утримується за рахунок коштів, які відповідно до Бюджетного кодексу України виділяються з районного бюджету на галузь культури та враховуються під час визначення обсягів бюджетних трансфертів між державним та місцевими бюджетами, іншими надходженнями (пункти 1.1, 2.4 Статуту Липовецької ЦРБ).
У період з 01 червня 1993 року по 22 серпня 2016 року ОСОБА_3 працювала на посаді бібліотекаря І категорії читального залу Відділу обслуговування Липовецької ЦРБ, підтвердженням чого є записи у трудовій книжці (т. 1, а. с. 9-10).
На виконання доручення голови Вінницької обласної державної адміністрації № 01.01-11/1359 від 26 лютого 2016 року «Щодо оптимізації штатної чисельності, мережі та контингентів бюджетних установ та закладів у 2016 році», плану заходів Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації на 2016 рік щодо упорядкування (оптимізації) мережі бюджетних установ галузі культури, затвердженого головою Липовецької райдержадміністрації, заплановано скорочення штатної чисельності та ліквідація відділу використання та збереження єдиного бібліотечного фонду (т. 1, а. с. 138-140, 142-144).
Відповідно до вимог пункту 6.14 Статуту, 23 березня 2016 року збори трудового колективу Липовецької ЦРБ погодили внесення змін до структури установи, що підтверджується протоколом № 2 (т. 1, а. с. 239).
На виконання повноважень, які визначені пунктом 6.3 Статуту Липовецької ЦРБ, 14 квітня 2016 року начальник Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області видав наказ за № 24-ОД «Про упорядкування структури та штатного розпису Липовецької ЦРБ», яким доручив директору Липовецької ЦРБ провести упорядкування структури та розробити штатний розпис підпорядкованого закладу, який зобов'язав надати на розгляд сесії Липовецької районної ради (т. 1,                      а. с. 146).
25 травня 2016 року рішенням 6 сесії 7 скликання Липовецької районної ради Вінницької області № 82 «Про внесення змін до рішення 5 сесії районної ради 6 скликання від 25 лютого 2011 року № 62 «Про затвердження Статуту Липовецької ЦРБ», пункт 2.5 розділу 2 «Юридичний статус» викладено в новій редакції, яким внесено зміни до структури установи (т. 1, а. с. 136-137).
26 травня 2016 року начальник Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області видав наказ № 32-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Липовецької ЦРБ», яким привів структуру та штатний розпис Липовецької ЦРБ відповідно до Статуту, а саме вніс зміни до штатного розпису та зобов'язав директора Липовецької ЦРБ підготувати та подати на затвердження штатний розпис (а. с. 147-148).
Відповідно до затверджених 26 травня 2016 року змін до штатного розпису Липовецької ЦРБ зі штату установи було виведено посади, зокрема позивача, після чого введено нові посади (а. с. 151-153).
21 червня 2016 року позивача попереджено про наступне звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Вказане стало підставою для звернення директора Липовецької ЦРБ до профспілкової організації з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з             ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 149-150)
За результатами розгляду профспілковим комітетом подання 22 липня           2016 року прийнято рішення (оформлено протоколом № 6) про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників (т. 1, а. с. 157).
22 серпня 2016 року наказом директора Липовецької ЦРБ № 20-ОС за погодженням з профспілковим комітетом, ОСОБА_3 звільнено з посади бібліотекаря І категорії читального залу Відділу обслуговування центральної районної бібліотеки фонду у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України) (т. 1,               а. с. 6, 157).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17. 
Верховний Суд виходить з того, що органом управління Липовецької ЦРБ є Липовецька районна рада, яка затверджує її Статут, здійснює контроль за додержанням вимог Статуту тощо (пункт 1.2, 6.1 Статуту Липовецької ЦРБ).
Керівництво та контроль за діяльністю Липовецької ЦРБ здійснює Відділ культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, який затверджує її структуру, штатний розпис та кошторис                   (пункт 6.3 Статуту Липовецької ЦРБ).
Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.
Апеляційний суд встановив, що згідно з штатним розписом на 26 травня                2016 року, до штату введено такі посади: методист I категорії; бібліотекар II з обслуговування юнацтва; бібліотекар I категорії читальної зали та інтернет-центру; завідувач районною бібліотекою для дітей; бібліотекар I категорії молодшого абонементу; бібліотекар I категорії читальної зали.
 
Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_3 з 01 червня 1993 року по              22 серпня 2016 року працювала на посаді бібліотекаря І категорії читального залу Відділу обслуговування Липовецької ЦРБ.
За встановлених обставин у справі обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що ОСОБА_3 відповідала тим посадам, які введено до штатного розпису установи. На момент звільнення ОСОБА_3 з роботи були вакантні посади, проте жодна з них їй не пропонувалася, а лише констатовано відсутність саме аналогічної займаної раніше позивачем посади.
Доводи касаційної скарги Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області про те, що суд неправильно обчислив середню заробітну плату Верховний Суд відхиляє з огляду на таке. 
Згідно з частини третьої статті 10 та статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого               1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чиним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі  (календарні)  дні  на  число  відпрацьованих  робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Верховний Суд виходить з того, що у трудових спорах законність звільнення працівника має довести роботодавець. Обчислюючи середню заробітну плату, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду у визначений процесуальним законом строк розрахунок такої виплати, тому взяв до уваги довідку про доходи ОСОБА_3, видану Відділом культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, згідно з якою середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складає  145,96 грн, а середньомісячна - 2 189,40 грн (т 1, а. с. 8).
Верховний Суд зауважує, що Відділ культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області не надав ні до суду апеляційної інстанції, ні до суду касаційної інстанції докази, які б свідчили про неправильний розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача. 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо необхідності стягнення середньої заробітної плати з Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, а не з Липовецької ЦРБ, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке. 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з підпунктом 6.9 пункту 6 Статуту Липовецької ЦРБ директор призначає і звільняє працівників Липовецької ЦРБ на підставі чинного законодавства. 
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь ОСОБА_3 15 325,80 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з Липовецької ЦРБ, оскільки саме бібліотека є роботодавцем, з якою у ОСОБА_3 були трудові відносини, що узгоджується з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про оплату праці», відповідно до якої виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. 
Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини та надавати оцінку доказам у справі. 
З огляду на зазначене, доводи касаційних скарг Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області та ОСОБА_3 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції та зводяться до незгоди заявників із ухваленим у справі судовим рішення. 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2017 року відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору за подання касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року до ухвалення у справі судом касаційної інстанції судового рішення, тому згідно з  підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року в частині визнання незаконним наказу про звільнення та стягнення з Липовецької центральної районної бібліотеки на користь ОСОБА_3               15 325,80 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення касаційного провадження у справі, тому згідно із положеннями статті 436 ЦПК України його виконання підлягає поновленню у вказаній частині.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області та ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від                16 березня 2017 року в частині визнання незаконним наказу про звільнення та стягнення з Липовецької центральної районної бібліотеки на користь ОСОБА_3 15 325 (п'ятнадцять тисяч триста двадцять п'ять) гривень 80 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за подання касаційної скаргиу розмірі 661 (шістсот шістдесят одна) гривень  40 коп.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                            В. О. Кузнєцов 
                                                                                                            А.С. Олійник
                                                                                                            С.О. Погрібний
                                                                                                            О.В. Ступак