Постанова
Іменем України
 
15 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 186/749/14-ц
провадження № 61-11040св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача | - | Пророка В. В.,
суддів: | | Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач | | – ОСОБА_2 ,
відповідачі: | - | Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в місті Першотравенську Дніпропетровської області,
| - | Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»,
 
розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в місті Першотравенську Дніпропетровської області та Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про розмір середньої заробітної плати для призначення страхової виплати у зв`язку зі стійкою втратою працездатності, за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року, ухвалене суддею Димиденко С. М., додаткове рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року, ухвалене суддею Димиденко С. М., та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.                У травні 2014 року  ОСОБА_2 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в місті Першотравенську Дніпропетровської області (далі - Фонд) та Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про визначення розміру середньої заробітної плати для призначення страхової виплати у зв`язку зі стійкою втратою працездатності.
 
2.                Позовна заява мотивована тим, що позивач, працюючи на філії «Шахта «Дніпровська» Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» (правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») отримав виробничу травму, про що було складено відповідний акт Н-1 від 20 січня 2005 року за № 5.
 
3.                Після огляду на МСЕК 05 жовтня 2009 року і встановлення з 08 вересня 2009 року первинної стійкої втрати професійної працездатності на рівні 5 %, позивач звернувся до Фонду про призначення йому одноразової та щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди, завданої його здоров`ю, передбачених законодавством.
 
4.                Фондом було витребувано з філії «Шахта «Дніпровська» Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» довідку про заробітну плату (дохід) позивача за 6 місяців до настання страхового випадку (липень-грудень 2004 року).
 
5.                Надану філією «Шахта «Дніпровська» Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» відповідну довідку від 22 жовтня 2009 року про середню заробітну плату позивача за липень-грудень 2004 року у сумі 1 596,88 грн (далі - довідка від 22 жовтня 2009 року) позивач вважає такою, що не відповідає діючому законодавству, зокрема Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2001 року № 1266 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Порядок № 1266). Для розрахунку розміру його середньої заробітної плати за період з липня по грудень 2004 року слід виключити оплату часу його знаходження протягом розрахункового періоду в оплачуваній відпустці (1 день в листопаді та 31 день в грудні 2004 року) та включити в розрахунок оплату компенсації за невикористану відпустку (500,50 гривень в липні 2004 року та 770,00 гривень в серпні 2004 року). Отже, розмір середньої заробітної плати позивача для призначення страхових виплат повинен становити 5 575,96 грн.
 
6.                Отже, розрахунки Фонду з застосуванням цього показника середньої заробітної плати позивача, наданого його роботодавцем, також не відповідають умовам закону. Позивач вимагав визнання довідки від 22 жовтня 2009 року недійсною, встановлення судом правильної відповідної середньої заробітної плати позивача згідно з його розрахунками, зобов`язати Фонд здійснити відповідний перерахунок та доплату відповідних страхових платежів.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
7.                Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року позов ОСОБА_2 Задоволено частково, вирішено:
-    зобов`язати Фонд провести призначення та перерахунок страхової виплати ОСОБА_2 із розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 4 775,93 грн;
-    в решті позовних вимог відмовити;
-    судові витрати віднести на рахунок держави.
 
8.                  Додатковим рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року вирішено частково задовольнити відповідну заяву представника позивача ОСОБА_3 , зокрема вирішено:
-    доповнити резолютивну частину рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року абзацом наступного змісту: «Зобов`язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_2 недоплачені страхові виплати у відповідності з чинним законодавством»;
-    в іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.
 
9.                Судові рішення суду першої інстанції мотивовані тим, що позивач перебував у трудових відносинах з філією «Шахта «Дніпровська» Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» (правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), під час роботи отримав виробничу травму, про що складено акт за формою Н-1 від 20 січня 2005 року, та за наслідками якої, згідно висновку МСЕК від 05 жовтня 2009 року йому було встановлено 5 % втрати професійної працездатності.
 
10.            20 липня 2009 року позивача було звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII, що підтверджується копією його трудової книжки.
 
11.            Згідно із постановою Фонду від 28 жовтня 2009 року № 0415/5827/5827/3 позивачу призначено щомісячні страхові виплати. Для розрахунку страхових виплат взято середню заробітну плату позивача відповідно до довідки від 22 жовтня 2009 року за період липень-грудень 2004 року в сумі 1 596,88 грн.
 
12.            Згідно із актом перевірки обґрунтованості видачі довідок про середню заробітну плату, достовірності зазначених у них відомостей від 29 вересня 2010 року спеціалістами Фонду було проведено перевірку, зокрема довідки від 22 жовтня 2009 року та жодних порушень не виявлено.
 
13.            Суд на підставі діючого законодавства дійшов висновку, що ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не врахувало кількість фактично відпрацьованого часу позивачем у 2004 році. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно наданих довідок про розмір заробітної плати позивача та кількість відпрацьованих ним днів середня заробітна плата позивача для призначення страхової виплати, відповідно до чинного законодавства, повинна становити 4 775,93 грн.
 
14.            Умови зарахування одноразових виплат при визначенні розміру середньої заробітної плати (доходу) застрахованої особи врегульовано частиною другою пункту 9 Порядку № 1266, відповідно до якого суд дійшов висновку, що отримавши 500,50 грн в липні і 770,00 грн в серпні 2004 року грошової компенсації за невикористану відпустку та відпрацювавши у цих місяцях свій повний робочий час за своїм графіком змінності, позивач не мав правових підстав для включення цих одноразових виплат у розрахунок свого середнього заробітку.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції
 
15.            Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та Фонду відхилені, рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року залишене без змін.
 
16.            Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку, що відповідач не врахував кількість фактично відпрацьованого часу позивачем у 2004 році. Разом з тим, позивач отримав 500,50 грн в липні та 770,00 грн в серпні 2004 року як грошову компенсацію за невикористану відпустку, відпрацювавши у цих місяцях свій повний робочий час за своїм графіком змінності. Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки, позивач не мав правових підстав для включення цих одноразових виплат у розрахунок свого середнього заробітку ні у повному їх розмірі, а ні в будь якій їх частині згідно законодавства.
 
17.            Приведені в апеляційних скаргах доводи Фонду та ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, особистого тлумачення норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
18.            У жовтні 2016 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.
 
19.            У касаційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року, додаткове рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 рокута ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року, ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
20.            Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.
 
21.            Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
22.            01 березня 2018 року справа передана на розгляд Верховного Суду.
 
23.            Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
24.            Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
25.            Ухвалою судді ВССУ від 07 листопада 2016 року, крім іншого, відкрите касаційне провадження, витребувані матеріали справи з суду першої інстанції.
 
26.            Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 справа призначена до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
27.            Позивач вважає, що суди попередніх інстанцій неналежним чином дослідили докази у справі, вирішуючи питання не включення одноразових виплат в сумі 500,50 грн та 770,00 грн (грошових компенсацій за невикористану відпустку позивача у липні та серпні 2004 року відповідно) у розрахунок середнього заробітку позивача, неправильно застосували статтю 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про страхування від нещасного випадку), пункт 7 Порядку № 1266, статтю 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про оплату праці), Інструкцію зі статистики заробітної плати, затверджену Наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція). Позивач вважає, що зазначені платежі є частиною фонду додаткової заробітної плати, а тому мають бути враховані при розрахунку його середньої заробітної плати.
 
28.            Інші доводи  ОСОБА_2 , в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України.
 
(2) Позиція інших учасників справи
 
29.            Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
30.            Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
 
31.            Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
32.            Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
33.            Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
34.            Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
 
35.            Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
 
(1.1) Щодо розрахунку середньої заробітної плати позивача для визначення страхового платежу
 
36.            Стаття 213 ЦПК України 2004 визначає суть законності та обґрунтованості судового рішення, а стаття 214 ЦПК України 2004 −питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення.
 
37.            У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України).
 
38.            Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
 
39.            Соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків передбачені в статті 21 Закону про страхування від нещасного випадку. Страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 Закону про страхування від нещасного випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку (частина перша статті 28 Закону про страхування від нещасного випадку).
 
40.            Сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я (частина перша статті 34 Закону про страхування від нещасного випадку).
 
41.            Спори щодо визначення класу професійного ризику виробництва, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку (частина перша статті 55 Закону про страхування від нещасного випадку).
 
42.            Середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв`язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина десята статті 34 Закону про страхування від нещасного випадку).
 
43.            За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні (частина четверта статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР в редакції, чинній на момент здійснення позивачу грошової компенсації невикористаної відпустки).
 
44.            Довідка про середню заробітну плату видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату (абзац перший пункту 22 Порядку № 1266).
 
45.            Розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (пункт 4 Порядку № 1266).
 
46.            Середня заробітна плата застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 7 Порядку № 1266).
 
47.            У разі коли застрахована особа частину місяця в розрахунковому періоді не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком), для обчислення середньої заробітної плати заохочувальні та компенсаційні виплати, що мають разовий характер, та виплати, що не передбачені актами законодавства або що провадяться понад встановлені зазначеними актами норми, в такому місяці враховуються пропорційно відпрацьованому часу (абзац другий пункту 9 Порядку № 1266).
 
48.            У разі коли на дату встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності минуло більше року з дня настання страхового випадку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, з урахуванням її коригування, що провадиться робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, за формулою З = З(н) х С : М, де З - середньомісячна заробітна плата застрахованої особи, у гривнях; З(н) - середньомісячна заробітна плата найманих працівників, зайнятих в економіці України, за календарний рік, що передує року з якого призначається страхова виплата; С - сума коефіцієнтів заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць розрахункового періоду (К1 + К2 + К3 + К4 + К5 + К6); М - кількість календарних місяців у розрахунковому періоді (абзац перший пункту 12 Порядку № 1266).
 
49.            Дані про середню заробітну плату працівників, зайнятих в економіці України, за роками та місяцями відповідного року доводяться до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виконавчою дирекцією Фонду на підставі даних Держкомстату (абзац п`ятий пункту 12 Порядку № 1266).
 
50.            У випадках, не пов`язаних із застосуванням підсумованого обліку робочого часу або обліку робочого часу в годинах, для розрахунку страхових виплат застосовується середньоденна заробітна плата (дохід) за відпрацьований час або за один календарний день (згідно із пунктом 13 Порядку № 1266). Відповідно до пункту 14 календарні дні застосовуються лише для осіб, робочий час яких у зв`язку з особливостями умов праці не піддається точному обліку, для осіб, які робочий час розподіляють на свій розсуд (робота вдома, страховий агент тощо), та для добровільно застрахованих осіб за усіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
 
51.            Відповідно до абзацу другого пункту 1.1. Інструкції вона не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. В зв`язку з цим посилання позивача на цю Інструкцію в контексті його позовних вимог є необґрунтованим.
 
52.            Виходячи зі змісту касаційної скарги позивача, він оскаржує судові рішення судів попередніх інстанцій, прийняті в частині його вимог до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в зв`язку з тим, що вважає обов`язковим включення роботодавцем до розрахунку його середньої заробітної плати, визначеної довідкою від 22 жовтня 2009 року, сум компенсацій невикористаних відпусток за липень та серпень 2004 року.
 
53.            Згідно із абзацами першим та п`ятим пункту 12 Порядку № 1266 ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не відповідає за дані щодо середньої заробітної плати працівників, зайнятих в економіці України, яку має враховувати Фонд для здійснення ним коригування, передбаченого пунктом 12 Порядку № 1266.
 
54.            Суд може своїм рішенням встановити правильний розмір середньої заробітної плати для розрахунку відповідних страхових виплат відповідно до законодавства, але він позбавлений права визнати недійсною довідку від 22 жовтня 2009 року, оскільки вона, сама по собі, не є правочином в розумінні частини першої статті 202 ЦК України.
 
55.            Абзац другий пункту 9 Порядку № 1266 вказує на випадки коли і як компенсаційна виплата, яка має разовий характер, може бути врахованою при розрахунку середньої заробітної плати на підставі Порядку № 1266. Враховуючи, що позивач відпрацював повні робочі місяці у липні та серпні 2004 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків щодо неврахування грошових компенсацій за невикористані відпустки позивача у цих місяцях. Незгода позивача з правовими висновками судів не означає необґрунтованість та незаконність їх висновків.
 
56.            Враховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги позивача без задоволення.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
57.            Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 410 ЦПК України).
 
58.            На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити без задоволення касаційну скаргу  ОСОБА_2 та залишити без змін рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року, додаткове рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року.
 
(2.2) Щодо судових витрат
 
59.            Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
60.            Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
 
61.            Позивач не заявляв вимог про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
62.            За результатом касаційного розгляду вимоги позивача не підлягають задоволенню. Отже, на позивача покладаються витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Залишити без задоволення касаційну скаргу  ОСОБА_2 .
 
2. Залишити без змін рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року, додаткове рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року.
 
3. Покласти на  ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          В. С. Висоцька

                                                                                                                      А. О. Лесько

                                                                                                                      В. В. Пророк

                                                                                                                      В. М. Сімоненко

                                                                                                                      І. М. Фаловська