ПОСТАНОВА
Іменем України

10 квітня 2019 року 
Київ
справа №761/32834/15-а
провадження №К/9901/13084/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до старшого державного інспектора Державної інспекції сільського господарства міста Києва Скряги Олександра Вікторовича, про визнання дій протиправними, визнання недійсним протоколу про адміністративне правопорушення, скасування акту перевірки та постанови про накладення адміністративного стягнення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С., Бєлової Л.В. від 06 жовтня 2016 року,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до старшого державного інспектора Державної інспекції сільського господарства міста Києва Скряги О.В. про визнання дій протиправними, визнання недійсним протоколу про адміністративне правопорушення, скасування акту перевірки та постанови про накладення адміністративного стягнення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії старшого державного інспектора Державної інспекції сільського господарства міста Києва Скряги О.В. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, складення акту перевірки від 11 серпня 2015 року №А 25/192, протоколу про адміністративне правопорушення від 20 серпня 2015 року №02 та постанови про накладення адміністративного стягнення від 25 серпня 2015 року №02. Скасовано постанову Державної інспекції сільського господарства міста Києва про накладення адміністративного стягнення від 25 серпня 2013 № 02. В решті позовних вимог  відмовлено.
3. Рішення суду мотивовано законністю та правомірністю дій старшого державного інспектора Державної інспекції сільського господарства міста Києва Скряги О.В. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, складення акту перевірки №А 25/192 від 11 серпня 2015 року, протоколу про адміністративне правопорушення № 02 від 20 серпня 2015 року та постанови про накладення адміністративного стягнення № 02 від 25 серпня 2013 року, оскільки для проведення перевірки Держсільгоспінспекцією в місті Києві необхідно було отримати або дозвіл Кабінету Міністрів України або ухвалу слідчого судді, тоді як вказана перевірка проводилась на підставі постанови слідчого.
4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
5. Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем було правомірно встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки, а відтак обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
6. Не погоджуючись із судовими рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі постанови Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві від 14 травня 2015 року відповідачу було видано направлення на проведення перевірки від 29 липня 2015 року з питань дотримання вимог земельного законодавства при використанні МНТКП «Лана» земельної ділянки по вулиці Паркова дорога, 2-а, в Дніпровському районі міста Києва.
В ході проведення перевірки, за результатами якої було складено акт    від 11 серпня 2015 року №А25/192, встановлено порушення позивачем статей 125, 126, пункту «б» статті 211, частини першої статті 212 Земельного кодексу України.
20 серпня 2015 року відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 02, у якому зафіксовано наступне. Згідно витягу з державного    реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 травня 2015 року № 38112286 МНТКП «Лана» набуто право власності на майно: нежитлову будівлю загальною площею 44,1 м^2 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року у справі № 2- 3306/10. За інформацією ГУ Держгеокадастру у місті Києві від 16 липня 2015 року №10-26-7777.2-977/20-15 земельна ділянка по вулиці Паркова дорога, 2а, острів Труханів, обліковується у рядку 96, тобто як така, що не передана ні у власність, ні у користування. Фактично вказана земельна ділянка загальною площею 0,0828 га використовується МНТКП «Лана» за даними комунального кадастру. Встановлено, що земельна ділянка огороджена, на ній було розташовано тимчасовий навіс, літні альтанки, літня тераса та об'єкти незавершеного будівництва.
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 25 серпня 2015 № 02 керівника МНТКП «Лана» - ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пунктом «б» частини першої статті 211 Земельного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу Державної інспекції сільського господарства міста Києва, яка не є стороною у справі, до того ж повноваження якої припинено. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належного повідомлення судом апеляційної інстанції про виклик  у судове засідання. 
9. Інші учасники справи своїх доводів відносно касаційної скарги не надіслали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
10. Відповідно до частини першої статті 188 Земельного кодексу України, статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», статті 19 Закону України «Про охорону земель» державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. 
11. Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459, визначено, що Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. 
12. Згідно з пунктом "а" статті 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, зокрема в частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
13. За змістом статті 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
14. Згідно пункту «б» частини першої статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення як самовільне зайняття земельних ділянок.
15. Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено поняття самовільного зайняття земельної ділянки, зокрема, зазначено, що це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
16. З аналізу даної правової норми вбачається, що використання земельної ділянки за відсутності правовстановлюючих документів є ознакою самовільного зайняттям вказаної земельної ділянки.
17. Статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій 
19. Встановлено, що за результатами перевірки виявлено, що згідно витягу з державного    реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 травня 2015 року №38112286 МНТКП «Лана» набуто право власності на нежитлову будівлю загальною площею 44,1 м^2 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року у справі № 2- 3306/10.
20. Між тим, за інформацією Головного Держгеокадастру у місті Києві, викладеної у листі від 16 липня 2015 року №10-26-7777.2-977/20-15, земельна ділянка по вулиці Паркова дорога, 2а, острів Труханів, обліковується у рядку 96, тобто як така, що не передана ні у власність, ні у користування.
21. Однак, фактично вказана земельна ділянка загальною площею 0,0828 га використовується МНТКП «Лана» за даними комунального кадастру. Вказана    земельна ділянка огороджена, на якій було розташовано тимчасовий навіс, літні альтанки, літня тераса та об'єкти незавершеного будівництва. 
22. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 року № 408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» встановлено, що надання дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців державними інспекціями та іншими контролюючими органами за переліком згідно з додатком (за винятком перевірок стану підготовки до роботи енергетичних об'єктів суб'єктів електроенергетики та суб'єктів відносин у сфері теплопостачання) здійснюється шляхом прийняття відповідного розпорядження. Надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
23. Пунктом 8 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» встановлено, що перевірки підприємств, установ та органiзацiй, фізичних осіб - пiдприємцiв контролюючими органами (крім Державної фiскальної служби України та Державної фінансової iнспекцiї України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Мiнiстрiв України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки. 
24. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин зазначена постанова вже не діяла. 
25. В даному випадку перевірка була проведена саме на підставі постанови слідчого Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві від 14 травня 2015 року. 
26. З урахуванням доведеності обставин та факту самовільного зайняття земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність винесеної старшим державним інспектором Державною інспекцією сільського господарства міста Києва постанови про накладення адміністративного стягнення від 25 серпня 2013 № 02 та відсутність підстав для її скасування за наведеними позивачем обставинами.
27. Відповідно до положень статті 244 Кодексу України про адміністративні правопорушення  центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель і порядку та умов ведення насінництва та розсадництва, правил технічної експлуатації самохідних сільськогосподарських машин і правил техніки безпеки під час їх експлуатації (статті 52 - 534, 54 - 56, 1041, 108 та 1885).
28. Від імені зазначеного органу розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема, старші державні інспектори сільського господарства, державні інспектори сільського господарства - штраф на громадян до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
29. Тобто, у вказаних правовідносинах відповідач - старший державний інспектор Державної інспекції сільського господарства міста Києва Скряга О.В., діяв від імені зазначеного органу.
30. Відповідно до частини першої статті 185 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
31. Таким чином, Державна інспекція сільського господарства міста Києва, вважаючи, що пред'явлені позовні вимоги стосуються її прав та інтересів, оскаржила в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції.
32. Відповідно до частини третьої та четвертої статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до статті 34 цього Кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
33. Із матеріалів справи вбачається, що рекомендований лист про вручення поштового відправлення з позначкою «Судова повістка» із штриховим індифікатором № 0101034263265, до якого було долучено текст повістки про призначення справи до апеляційного розгляду на 11:40 год. 06 жовтня 2016 року, було направлено на вказану ОСОБА_2 поштову адресу: АДРЕСА_1. Однак 04 жовтня 2016 року його було повернуто на адресу суду «за закінченням встановленого строку зберігання».
34. Поштове відправлення з повісткою не вручене позивачу з причин, незалежних від суду, який у встановленому процесуальним законом порядку вчинив необхідні дії, спрямовані на повідомлення учасників процесу про дату, час і місце розгляду справи, адже отримання рекомендованих листів адресатом є поза межами судового контролю. Обов'язок суду "повідомити" полягає в тому, щоб інформувати учасника про судове засідання, а не забезпечити його прибуття.
35. У розумінні частини четвертої статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, слід вважати, що таку повістку про виклик в судове засідання врученою позивачу належним чином. 
36. Відповідно до частини першої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.
37. Матеріали справи не містять поданого на виконання вимог цієї норми повідомлення від позивача чи його представника про зміну місця перебування.
38. Отже, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про виклик у судове засідання до суду апеляційної інстанції. 
39. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 447 "Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекцію сільського господарства" Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області підлягала ліквідації. 
40. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що територіальні органи, які ліквідуються, продовжують виконувати свої функції і повноваження до їх передачі відповідним органам виконавчої влади.
41. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 910-р від 30 листопада 2016 року "Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" погоджено пропозицію Міністерства аграрної політики та продовольства щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" функцій і повноважень Державної інспекції сільського господарства, що припиняється, із здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
42. Отже, на час звернення із апеляційною скаргою та розгляду справи у апеляційному суді, Державна інспекція сільського господарства міста Києва, як територіальний орган Держсільгоспінспекції України, виконувала свої повноваження, діяльність якої не було припинено. 
43. Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
44. Між тим, згідно з пунктом 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09 грудня 1994 року статтю 6 пункту 1 Конвенції з прав людини не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
45. Колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року - без змін.

Постанова є остаточною  і  оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Суддя                                                                                                                                  Я. О. Берназюк

Суддя                                                                                                                                  М. І. Гриців