ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року 
м. Київ

Справа №  904/540/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т.  Б., Чумака Ю. Я.,
за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:
позивач - Криворізьке орендне автопідприємство 14170 
представник позивача - Ковш Д.  В., адвокат
відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях
представник відповідача - не з'явився

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Криворізького орендного автопідприємства 14170 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 (суддя Воронько В.  Д.) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2018 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Дармін М.  О., Антонік С.  Г.) у справі за позовом Криворізького орендного автопідприємства 14170 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про визнання права власності та розірвання договору, 

1.          Короткий зміст позовних вимог
1.1.          08.02.2018 Криворізьке орендне автопідприємство 14170 (далі - Позивач) звернулося до Регіонального відділення Фонду державного майна України (далі - Відповідач) з позовом про визнання за Позивачем права власності на окремо розташовану нежитлову будівлю (будівля автомийки) під літерою "Л" загальною площею 177,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Січеславська (Кремлівська) буд. 27/1; розірвання договору оренди №  1 (цілісного майнового комплексу) від 26.09.1991 (далі - Договір оренди), укладеного між Позивачем та Відповідачем.
1.2.          Позовна заява мотивована тим, що з метою збереження чи поліпшення орендованих основних виробничих фондів, Позивачем використано власних грошових коштів на суму, яка в 5 разів перевищує вартість орендованого майна, отже доля орендодавця в цілісному майновому комплексі, що знаходився на балансі Позивача, витіснена, тобто зобов'язання за Договором Позивачем виконані шляхом викупу об'єкта оренди, у зв'язку з чим відповідно до частини другої статті 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України) Договір оренди припинив свою дію. 

2.          Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.1.          03.07.2018 Господарський суд Дніпропетровської області прийняв рішення, залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2018, яким у задоволенні позову відмовив повністю.
2.2.          Прийняті у справі судові рішення мотивовані тим, що зі змісту Договору оренди та додаткової угоди до нього не вбачається, що орендодавець та орендар прямо передбачили умову, за якої орендар мав би переважне право на викуп об'єкта оренди. Припущення Позивача щодо обставин, за яких у нього виникає право власності на орендоване майно, та посилання на те, що Договором підтверджені наміри сторін щодо розпорядження об'єктом оренди та чітко обумовлені обставини, з настанням яких у орендаря виникає право власності на об'єкт оренди - витіснення частки орендодавця та прирощення частки орендаря, перехід права власності на майно після його повної амортизації, є помилковим, оскільки в цьому випадку йдеться про безоплатну приватизацію. Втім, Договором не передбачено жодного пункту, в якому б прямо вказувалось на те, що за настанням певних обставин у орендаря виникає право власності на об'єкт оренди - витіснення частки орендодавця та прирощення частки орендаря, перехід права власності на майно після його повної амортизації. З огляду на правову природу приватизації, якою є платне відчуження державного майна на користь фізичних та юридичних осіб у порядку, встановленому законом,  можливість набуття права власності на державне майно шляхом витіснення майном орендаря не передбачено чинним законодавством України. Матеріали справи не містять доказів звернення Позивача до Відповідача з необхідними документами для отримання згоди на здійснення поліпшень. Отже, порушуючи норми чинного законодавства та порядку отримання згоди на здійснення поліпшень, Позивач самовільно здійснив такі поліпшення, привласнивши майно, яке знаходиться у державній власності. Оскільки орендоване майно є державним, то на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з частиною третьою статті 26 якого підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань. Таким чином, правовою підставою для розірвання договору оренди є встановлення факту несплати орендної плати протягом трьох місяців поспіль, однак матеріали справи не містять таких посилань. Сторони не зазначили жодної обґрунтованої підстави відповідно до чинного законодавства, яка б хоч у невеликій мірі дозволила дослідити та розглянути позовну вимогу про розірвання Договору оренди.

3.          Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1.          Позивач (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2018, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

4.          Короткий зміст відзиву на  касаційну скаргу 
4.1.          28.03.2019 Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, прийняті у справі судові рішення залишити без змін.
4.2.            Одночасно подав клопотання, в якому просить залучити до участі у справі правонаступника Відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

5.          Доводи Скаржника, викладені у касаційній скарзі
5.1.          Суди порушили частину першу статті 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частину першу статті 334 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема що умови, встановлені пунктом 1.3 Договору оренди та пункту 4.6 статуту Позивача є умовами викупу державного майна, наданого в оренду, що відповідає частині першій статті 289 ГК України.
5.2.           Всупереч положенням частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суди не взяли до уваги обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 та постанови Вищого господарського суду України від 23.04.2013, а саме що умови, встановлені пунктом 1.3 Договору та пункту 4.6 статуту, є умовами викупу державного майна, наданого в оренду, що відповідає Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ГК України, у зв'язку з чим усе майно, яке залишилося на балансі Позивача та є об'єктом оренди перейшло у власність Позивача з того часу, коли сума невикористаних коштів для збереження або поліпшення об'єкта оренди, перевищила залишкову балансову вартість об'єкта оренди.
5.3.            Відповідно до акта оцінки вартості основних засобів, що належать до передачі в оренду (додаток №  1 до Договору оренди від 26.09.1991), до складу майнового комплексу також належить споруда мийки (пункт 5 розділу Споруди), вказане майно також було набуто у власність Позивачем за підстав, наведених у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 та постанові Вищого господарського суду України від 23.04.2013.
5.4.            У відзиві на позовну заяву Відповідач погодився з вимогою про розірвання Договору, тому суди безпідставно відмовили у задоволенні цієї вимоги.

6.          Доводи Відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу 
6.1.          Договором не передбачено, що з настанням певних обставин у орендаря виникає право власності на об'єкт оренди, а відповідно до статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно.
6.2.            Набуття права власності на майно, яке знаходиться у державній власності можливе лише за наслідками процедури приватизації.
6.3.            Позивач не звертався до Відповідача для отримання згоди на здійснення поліпшень, порушуючи норми чинного законодавства, самовільно здійснив такі поліпшення та привласнив майно, яке знаходиться у державній власності.
6.4.            Сторони у Договорі не передбачили умови. за якої орендар мав би переважне право на викуп об'єкта оренди.
6.5.   Згідно зі статтею 392 ЦК України визнання в судовому порядку права власності на річ за загальним правилом є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення.
6.6.            Відповідач не заперечував проти позовних вимог щодо розірвання Договору оренди та наполягав на задоволенні цієї вимоги, а також поверненні орендованого майна відповідно до Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 №  847.

7.          Встановлені судами обставини
7.1.          26.09.1991 між Криворізьким ТВО "Кривбастранс" (орендодавець) та організацією орендарів, створеною на базі Криворізького АТП 14170 (орендар) укладено Договір оренди № 1 цілісного майнового комплексу, що знаходиться на балансі АТП 14170.
7.2.          Рішенням Виконкому Тернівської районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу № 253/7 від 27.09.1991 зареєстровано Криворізьке орендне автопідприємство 14170 (Позивач), тобто організація орендарів Криворізького АТП 14170 набула статусу орендного підприємства, яке є орендарем державного майна відповідно до зазначеного Договору.
7.3.          На виконання Закону України "Про оренду майна державних підприємств" та постанови Верховної Ради України № 2270-ХІІ від 10.04.1992 сторонами укладено додаткову угоду № Д-1083 до цього Договору, відповідно до якої Фонд державного майна України прийняв на себе виконання зобов'язань орендодавця за Договором оренди.
7.4.          Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25.09.2001 №  1729 "Про передачу повноважень орендодавця" зі змінами і доповненнями згідно з наказом № 2005 від 01.11.2001 повноваження орендодавця за Договором оренди передано Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (Відповідач).
7.5.          Відповідно до пункту 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду виробничі будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби та інше майно, яке належить до основних фондів і знаходяться на балансі АТП 14170.
7.6.          Пунктом 6.5 Договору визначено, що статут орендного підприємства, акт приймання-передачі майна є невід'ємними частинами договору.
7.7.          Відносини між орендарем та орендодавцем регулюються цим договором на орендний строк 10 років згідно з пунктом 1.7 Договору. 
7.8.          За умовами пункту 6.1 Договору при відсутності заяви однієї із сторін за договором про припинення дії договору за один місяць до закінчення дії договору, він вважається продовженим на той же строк.
7.9.          Згідно з пунктом 1.2 Договору майно, яке передане в оренду, до закінчення технічного строку експлуатації та до погашення його вартості за рахунок амортизаційних відрахувань, залишається вартістю орендодавця.
7.10.          Пунктом 1.3 Договору встановлено, що обов'язок з підтримки першочергового виробничо-економічного потенціалу майна цілковито покладається на орендаря, у зв'язку з чим уся сума амортизаційних відрахувань залишається у його розпорядженні. У разі, якщо орендар вкладає кошти для збереження або поліпшення орендних основних виробничих фондів, то витісняється власність орендодавця та прирощується власність орендаря. Орендар самостійно вирішує подальші питання використання прирощеного у власність майна, його списання та продажу.
7.11.          Згідно з пунктом 1.4 Договору у власності орендаря знаходиться: продукція виробництва орендаря; госпрозрахунковий дохід, а також усі фонди що утворені ним у тому ж числі і фонд розвитку виробництва, майно повністю замортизоване балансовою вартістю 560,2 тис. карб.
7.12.          Пунктом 1.5 Договору визначено, що діяльність орендаря ґрунтується на принципах повного господарського відання.
7.13.          Відповідно до пункту 4.6 статуту орендар може повністю або частково викупити об'єкт оренди і розпоряджатися їм на підставі колективної власності.
7.14.          Як стверджує Позивач, за період дії Договору оренди з 26.09.1991 до цього часу ним здійснювались усі залежні від нього заходи з раціонального використання, збереження, здійснення поточного та капітального ремонту об'єкта оренди - залишкова вартість об'єкта оренди на 01.07.2011 складає 214 028,05 грн. Станом на 01.07.2011 з метою збереження чи поліпшення орендованих основних виробничих фондів, орендарем використано 1 222 370,00 грн власних коштів, що на 1 008 341,95 грн перевищує залишкову вартість об'єкта оренди.
7.15.          На балансі Позивача знаходяться транспортні засоби балансовою вартістю 3 545,34 грн та нерухоме майно залишковою вартістю 210 482,71 грн, комплекс будівель та споруд загальною площею 1 733,6 кв.м., який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кремлівська 27/1, та складається з: будівлі профілакторію з ремонту автомобілів під літ. "Д-2" загальною площею 1 557 кв.м. первісною вартістю 195 860,28 грн, залишковою вартістю 0 грн; будівлі диспетчерської під літ. "Н-1" загальною площею 161,1 кв.м. первісною вартістю 21 859,86 грн, залишковою вартістю 0 грн; площа твердого покриття 500 кв.м. первісною вартістю 61 392,54 грн, залишковою вартістю 1 764,87 грн; огорожа первісною вартістю 8 477,37 грн, залишковою вартістю 0 грн; комплекс будівель та споруд, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, 80, та складається з будівлі матеріального складу загальною площею 576 кв.м. первісною вартістю 57 356,31 грн, залишковою вартістю 14 470,85 грн, будівлі адміністративно-побутового комплексу загальною площею 288 кв.м. первісною вартістю 85 370,67 грн, залишковою вартістю 21 538,59 грн, будівлі головного корпусу цеху загальною площею 1 440 кв.м. первісною вартістю 203 749,26 грн, залишковою вартістю 51 405,01 грн, будівлі лісосушилки загальною площею 108 кв.м. первісною вартістю 52 766,34 грн, залишковою вартістю 13 312,65 грн, склад лісу відкритий загальною площею 200 кв.м., первісною вартістю 6 783,48 грн, залишковою вартістю 1 059,35 грн, свинокомплекс за адресою: с. Чумаки П'ятихатського району Дніпропетровської області - загальною площею 960 кв.м. первісною вартістю 380 320,00 грн, залишковою вартістю 97  651,06 грн.
7.16.          Відповідно до державних актів на право постійного користування земельними ділянками, виданих Виконкомом Криворізької міської Ради народних депутатів 05.12.1994 та Саксаганською сільською Радою П'ятихатського району 06.07.1993, земельні ділянки, на яких розташовані комплекси будівель та споруд, належать на праві постійного користування Позивачу.
7.17.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 у справі № 21/5005/11162/2011 за позовом Криворізького орендного автопідприємства 14170 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання права власності на нерухоме майно та автотранспорт позовні вимоги задоволено частково; судом було встановлено, що сума використаних коштів для збереження або поліпшення об'єкта оренди, перевищила залишкову балансову вартість об'єкта оренди, тобто приріст права власності позивача склав 100% складу об'єкта оренди, а одночасно з цією обставиною в об'єкті оренди не залишилося жодної частки права власності Відповідача. Зобов'язання Позивача за Договором виконані шляхом викупу об'єкта оренди, у зв'язку з чим, Договір має бути припинений. Отже, у зв'язку із викупом (приватизацією) об'єкта оренди, згідно з частиною другою статті 291 ГК України Договір оренди припинив свою дію.
7.18.          Однак, при звернені до суду з позовною заявою, вимоги якої були предметом розгляду спору у справі № 21/5005/11162/2011, Позивач не заявив вимоги щодо побудованої господарчим способом окремої нежитлової будівлі "будівля автомийки", яка не була поставлена на баланс та не включена до майнового комплексу, що знаходиться на балансі Позивача.
7.19.          У 2017 році Позивач поставив зазначену будівлю на баланс та включив її до майнового комплексу будівель та споруд загальною площею 1 733,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Січеславська (Кремлівська) 27/1, що підтверджується технічним паспортом на громадський будинок нежитлову будівлю "будівля автомийки", виготовленим Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюро технічної інвентаризації та експертизи" від 03.10.2017. Відповідно до висновку звіту про оцінку майна від 2017 року вартість окремо розташованої нежитлової будівлі (будівля автомийки) становить 64 870,00 грн.
7.20.          24.05.2017 Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією про розірвання Договору оренди, пославшись на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 у справі № 21/5005/11162/2011 щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно та автотранспорт, відповідь на яку не отримав.

8.          Позиція Верховного Суду
8.1.          Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
8.2.             За частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 
8.3.             Правовідносини сторін у справі виникли з Договору оренди цілісного майнового комплексу.
8.4.          Частиною першою статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
8.5.            Згідно з частинами першою, четвертою статті 289 Господарського кодексу України орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Приватизація цілісних майнових комплексів, нерухомого та іншого індивідуально визначеного майна, зданих в оренду, здійснюється у випадках і порядку, передбачених законом.
8.6.          За положеннями частин першої, третьої статті 28 Закону України "Про оренду майна державних підприємств та організацій", в редакції від 02.06.1992, орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо це передбачено договором відповідно до законодавства України. Умови викупу (ціна, порядок, строки та засоби платежу) визначаються у договорі оренди відповідно до законодавчих актів України про приватизацію. 
8.7.          Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог про визнання права власності на окремо розташовану нежитлову будівлю (будівля автомийки) під літерою "Л" загальною площею 177,6 кв.м., суди попередніх інстанцій виходили з того, що зі змісту Договору оренди та додаткової угоди до нього не вбачається, що орендодавець та орендар прямо передбачили умову, за якої орендар мав би право на викуп об'єкта оренди.
8.8.           При цьому, суди встановили, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 у справі №  21/5005/11162/2011 визнано право власності Позивача на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, переданий Позивачу в оренду на підставі Договору оренди.
8.9.             Вказане рішення залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.04.2013, отже набрало законної сили та є обов'язковим на всій території України відповідно до статті 326 ГПК України.
8.10.  Встановлені у цьому рішенні обставини не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом як передбачено частиною четвертою статті 75 ГПК України.
8.11. При цьому обставини, встановлені у зазначеній справі судами попередніх інстанцій залишені поза увагою та врахуванням.
8.12.          Між тим, як наголошує Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Христов проти України" (Заява №  24465/04), принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62),  тобто поваги до остаточного рішення суду. 
8.13.          Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, неодноразово зазначав, що спірне майно - будівля автомийки - перебудована ним за власний кошт внаслідок руйнування первинної будівлі, зазначена будівля автомийки входить до цілісного майнового комплексу, право власності на об'єкти якого вже визнані в судовому порядку відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 у справі №  21/5005/11162/2011. Також посилався на те, що в акті оцінки вартості основних засобів, що належить до передачі в оренду (додаток № 1 до Договору) зазначена споруда мийки.
8.14.  Наведені доводи не були перевірені судами попередніх інстанцій та їм не надана належна правова оцінка.
8.15. Так, суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували походження спірного майна - будівлі автомийки, не встановили, чи належить зазначена будівля до складу цілісного майнового комплексу, переданого в оренду Позивачу на підставі Договору оренди, та право власності на який визнано відповідно до судового рішення у вказаній вище справі. Суди не дослідили та не надали жодної оцінки додатку №  1 до Договору - акту оцінки вартості основних засобів, які підлягають передачі в оренду, що міститься в матеріалах справи, не встановили, чи зазначено в цьому акті спірне майно.
8.16.          При цьому з'ясування зазначених обставин є істотним для надання оцінки усім обставинам справи у сукупності та прийняття правильного рішення у цій справі.
8.17.          Відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
8.18. З огляду на викладене прийняті у справі судові рішення визнати обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
8.19.          Під час нового розгляду судам необхідно врахувати наведене, з'ясувати усі істотні обставини справи, дослідивши надані учасниками справи докази, надати їм належну оцінку та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

9.          Судові витрати
9.1.          З огляду на те, що розгляд справи не завершено розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.          Касаційну скаргу Криворізького орендного автопідприємства 14170 задовольнити частково. 
2.          Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №  904/540/18 скасувати. Справу №  904/540/18 направити на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                      К. М. Пільков
Судді                                                                                          Т.  Б.  Дроботова

                                                                                          Ю. Я. Чумак