Постанова
Іменем України
24 квітня 2019 року 
м. Київ
справа № 466/8673/14-ц
провадження № 61-18942св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_4,    
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом)- Приватне акціонерне товариство «Ірокс»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Львівської міської ради,
 розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ірокс» на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 січня 2018 року у складі судді Мікуш Ю. Р., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Ірокс»(далі - ПрАТ «Ірокс») третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Львівської міської ради, уякому просив зобов'язати відповідача передати йому шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності на шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Позов обґрунтовано тим, що 25 липня 2007 року він уклав із Закритим акціонерним товариством «Ірокс» (правонаступником якого є ПрАТ «Ірокс») договір підряду у будівництві житла № 23, за умовами якого відповідач, який є забудовником, зобов'язується в четвертому кварталі 2007 року закінчити будівництво восьмиповерхового багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, і після введення будинку в експлуатацію передати позивачу у власність квартиру за актом прийому-передачі, а позивач зобов'язався сплатити відповідачу грошові кошти в розмірі 779 831,10 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Багатоквартирний будинок зданий в експлуатацію 26 січня 2012 року. Повідомлення про завершення будівництва з пропозицією провести огляд квартири і прийняти її від відповідача не надходило. Після закінчення будівництва та введення в експлуатацію будинку квартира відповідачем за актом прийому-передачі не передана.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченковського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року первісний позов задоволено. Зобов'язано ПрАТ «Ірокс» передати ОСОБА_4 шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1.У зустрічному позові відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Ірокс»  на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 654,00 грн та 9 240,00 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Рішення мотивовано тим, що учасник пайового будівництва, який належним чином виконав свої зобов'язання за договором, шляхом внесення плати за квартиру в повному обсязі, має право розраховувати на належне виконання зобов'язань за договором з боку забудовника, а при невиконанні зобов'язання іншою стороною - вимагати захисту своїх прав, у тому числі і шляхом пред'явлення вимоги про визнання права власності на квартиру.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «Ірокс» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року залишено без руху.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач не навів поважних причин пропуску строку за період з 26 жовтня 2017 року по 17 листопада 2017 року та не надав суду доказів, які б свідчили про неможливість подання апеляційної скарги у строки, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Ірокс» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені генеральним директором ПрАТ «Ірокс» у заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано судом неповажними.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У квітні 2018 року ПрАТ «Ірокс» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 січня 2018 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
24 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження у справі.
25 травня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 на касаційну скаргу.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно визнав причини пропуску строку щодо звернення із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року неповажними. У період з 16 жовтня 2017 року по 17 листопада 2017 року відповідач не мав можливості подати апеляційну скаргу через те, що керівник підприємства Микичак І. П. та інші уповноважені особи підприємства, які мають відповідні повноваження щодо представництва інтересів підприємства з правом підпису відповідних документів від імені товариства теж перебували у щорічній відпустці. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що вона не містить жодних правових підстав для скасування ухвали апеляційного суду. У відповідача було достатньо часу для подачі апеляційної скарги до суду. Доводи заявника про те,  що порушено його право на судовий захист, є юридично неспроможним з огляду на можливе зловживанням відповідачем своїми процесуальними правами.  
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваної судової ухвали, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року первісний позов задоволено, у зустрічному позові відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.
Відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, уповноважена особа ПрАТ «Ірокс» 16 жовтня 2017 року отримала рішення у справі (т. 3, а. с. 32).
17 листопада 2017 року ПрАТ «Ірокс» в особі представника Кутянського А. Г. звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою та просило поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду. Як на підставу поновлення строку посилалось на те, що відповідач не був присутнім під час прийняття та проголошення рішення суду першої інстанції, а оскаржуване рішення на адресу відповідача надійшло у жовтні місяці (т. 3, а. с. 35-42). 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Відповідно до частини першої статті 38 ЦПК України 2004 року сторона, третя особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.
Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України 2004 року представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.
Із системного аналізу положень статей 26, 38, 44, 76 ЦПК України 2004 року випливає, що надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно.
Останнім днем для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року, було 26 жовтня 2017 року, однак апеляційна скарга подана ПрАТ «Ірокс» в особі представника Кутянського А. Г. лише 17 листопада 2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, тобто із пропуском строку (т. 3, а. с. 35).
Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані поважними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження. 
Згідно частини першої статті 73, частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційний суд за заявою особи може поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.
На виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 04 грудня 2017 року, відповідач подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року (т. 3, а. с. 63). Як поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження вказував, що представник відповідача не мав змоги підготувати та подати апеляційну скаргу у визначений законом строк, оскільки генеральний директор ПрАТ «Ірокс» Микитчак І. П. перебував у відпустці. На час перебування генерального директора у відпустці, його обов'язки виконувались без права підпису документів від імені товариства.  
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження, відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву будеподано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Оскільки твердження про перебування генерального директора ПрАТ «Ірокс» Микичана І. П. у період з 06 листопада 2017 року по 15 листопада 2017 року у відпустці спростовуються виданою ним довіреністю від 10 листопада 2017 року, що свідчить про перебування його на робочому місці. 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). 
Цивільний процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, відповідно до статей 60, 73 ЦПК України 2004 року, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Аналогічні вимоги містять норми статей 76, 81, 127 ЦПК України. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявником пропущено строк для подачі апеляційної скарги на рішення суду, а зазначені причини пропуску строку не можна визнати поважними. Отже, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам Цивільний процесуальний кодекс України.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ірокс» залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                                        В. О.Кузнєцов
 
                                                                                                                        Г. І.Усик