Постанова
Іменем України
04 березня 2019 року 
 
м. Київ
справа № 642/6726/16-ц
провадження № 61-22856св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
 
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення  Ленінського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2016 року у складі судді Пашнєва В. Г. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Бездітко В. М., Коваленко І. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до               ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання сина, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позов обґрунтовано тим, що 20 липня 1996 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син   ОСОБА_6 08 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. З того часу син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно з наказом від 12 серпня 2016 року № 83-С              ОСОБА_6 зараховао до першого курсу денного відділення юридичного факультету Харківського національного педагогічного університету                       ім. Г. С. Сковороди. Термін навчання з 01 вересня 2016 року до 30 червня 2020 року за контрактом. Вартість навчання за один рік складає                   10 000,00 грн. Відповідач працює начальником Дворичанського відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, отримує стабільний дохід та відповідно до статті 199 СК України зобов'язаний утримувати сина у період навчання до 23 років.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2016 року і до закінчення навчання у Харківському національному педагогічному університеті ім. Г. С. Сковороди до 30 червня 2020 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоу зв'язку з навчанням у Харківському національному педагогічному університеті                                          ім. Г. С. Сковороди повнолітній ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги, яку його батько ОСОБА_5 може надавати.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2016 року змінено. Виключено з резолютивної частини рішення посилання на стягнення аліментів у сумі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що стягуючи аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судом першої інстанції не враховано положень статті 199 СК України, якою передбачено стягнення аліментів на повнолітніх сина/дочку, які продовжують навчання. Тому посилання на необхідність стягнення аліментів у сумі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає виключенню з резолютивної частини рішення суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2017 року ОСОБА_5звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалите нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частини щомісячного заробітку.
Надходження касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції
24 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_5
У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_5
У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не вказано мотиви, з яких суд вважає встановленою  наявність або відсутність фактів, чому він бере до уваги або відхиляє докази, надані сторонами у справі. 
Суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно дійшли висновку про можливість сплати відповідачем аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно. 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу 
Заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_5 мотивовано тим, що відповідач не має обов'язку утримувати дітей ОСОБА_7, оскільки вони мають рідного батька, крім того, теперішня дружина відповідача працює, а майновий стан свідчить про можливість утримання своїх дітей. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).
ОСОБА_6 навчається наденному відділенні Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковородиза контрактом, у зв'язку з чим не працює і потребує матеріальної допомоги від батька                   (а. с. 15).
ОСОБА_5 працює начальником Дворичанського відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області та згідно з довідкою про заробітну плату отримує регулярний дохід (а. с. 45).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно із частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із встановлених у справі фактичних обставин, зокрема врахував стабільний дохід відповідача, що підтверджено матеріалами справи, а також його можливість надавати матеріальну допомогу. 
Доводи касаційної скарги про те, що на утриманні позивача знаходиться теперішня дружина ОСОБА_7 та двоє її дітей від першого шлюбу є необґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 є працездатною особою, отримує регулярний дохід та аліменти на утримання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які відповідачем не усиновлені, тому обов'язку щодо їх утримання відповідач не має (а. с. 35-36).
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що син відповідача ОСОБА_6 проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, оплату навчання сина за контрактом у сумі 10 000,00 грн здійснює позивач, тому з урахуванням встановлених фактичних обставин необґрунтованим є доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій обставин, передбачених частиною першою статті 182 СК України.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди                    ОСОБА_5із ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча               пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, повно та всебічно дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку, та дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 у встановленому розмірі до закінчення його навчання та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                                        В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                        В.А. Стрільчук