Постанова
Іменем України
 
20 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 753/20562/16-ц
провадження № 61-21530св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1,
суб'єкт оскарження - державний виконавець Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головков Юрій Володимирович, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової В. В., Чобіток А. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головкова Ю.В.
У вказаній скарзі заявником порушувалось клопотання про поновлення строку на її подання.
 
ОСОБА_1 просив скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головкова Ю. В. від 20 травня 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП 51187406 щодо стягнення з нього боргу за виконавчим написом приватного нотаріуса Бондаря І. М. від 14 березня 2014 року № 935.
 
Скарга мотивована тим, що зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від  02  квітня 2012 року № 512/5, та постановлена особою, яка не мала на це законних повноважень.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що її подано із порушенням строку, встановленого законом, та заявником не надано доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця заявник суду не надав, ЦПК України 2004 року не передбачено залишення скарги на дії або бездіяльність державного виконавця без руху для усунення її недоліків, а заявник не позбавлений права на повторне звернення до суду з такою самою скаргою та обґрунтованим клопотанням про поновлення строку. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду, оскільки у випадку визнання наведених причин пропуску строку на звернення до суду неповажними, суд повинен надати заявнику строк на усунення недоліків. Судами попередніх інстанцій взагалі не враховано зазначених заявником причин пропуску зазначеного строку та не встановлено передумов для їх виникнення. Тільки після з'ясування цих обставин суд першої інстанції міг вирішити питання про можливість залишення поданої скарги без розгляду.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за поданою касаційною скаргою.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головкова Ю. В. призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року цивільну справу № 753/20562/16-ц передано до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За змістом статті 72 ЦПК України 2004 року право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.
 
Згідно зі статтею 385 ЦПК України 2004 року скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. 
Такий строк є процесуальними та може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.
 
Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.
 
Частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії», § 110).
 
Зі змісту скарги ОСОБА_1, поданої до суду першої інстанції, відомо, що вона містить клопотання про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця та обґрунтування причин його пропуску.
 
Вирішуючи питання про прийняття вказаної скарги до розгляду, суд першої інстанції надав оцінку доводам заявника щодо причин пропуску строку на її подання та навів відповідні мотиви на обґрунтування залишення її без розгляду, тобто розглянув клопотання про поновлення строку. 
 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, враховуючи положення статей 72, 385 ЦПК України 2004 року, правомірно залишив скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця без розгляду.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржувані ухвали постановлені з порушенням норм процесуального права. 
У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                           О. В. Білоконь
 
                                                                                                      Б. І.Гулько
 
                                                                                                      Є. В. Синельников
 
                                                                                                      Ю. В. Черняк