Постанова 
Іменем України 
 
21 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 643/1121/16-к
Провадження № 51-7829 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                    ОСОБА_4 ,
за участю прокурора                         ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12015220280006042 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Шамраївка Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,  проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, 
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Вирішені питання про процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2018 року цей вирок залишено без зміни.
ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 28 листопада 2015 року,  приблизно о 19 годині, перебуваючи по вул. Куп`янській, 11 в м. Харкові, діючи за раптово виниклим злочинним наміром, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом «ToyotaCorolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , та не маючи права на користування зазначеним транспортним засобом, без дозволу власника, скориставшись тим, що ключі від автомобіля йому були передані ОСОБА_8 з метою проведення будівельних робіт у гаражі та переміщення транспортного засобу виключно у межах території вищезазначеного будинку, реалізуючи свій намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою використати автомобіль для власних потреб, усвідомлюючи, що власник ОСОБА_8 не надала йому цього права, сів за кермо та покинув межі території будинку.
Цього ж дня в період часу з 23 години до 23 години 45 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля «ToyotaCorolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , та рухаючись біля ВАТ «Кулінічівський хлібозавод», що по вул. Шкільній, 17 в с. Кулінічі у м. Харкові, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем «DaewooLanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль «Toyota Corolla» отримав механічні пошкодження, чим заподіяно ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 221695 гривень 98 коп.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого просить скасувати постановлені судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України. Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та дослідження доказів, істотні порушення вимог КПК України. Вважає, що судом першої інстанцій не дотримано вимог ст. ст. 87, 97, 290 КПК України. Зазначає, що суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про допит свідків. Звертає увагу, що судом порушено право захисту на перехресний допит. Вважає, що в діях ОСОБА_7 не було умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Зазначає, що апеляційний суд відповідей на доводи сторони апеляції захисту не надав, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисник засудженого, посилаючись на незаконність судових рішень, просить касаційну скаргу задовольнити.
Прокурор вважає касаційну скаргу необґрунтованою і просить відмовити в її задоволенні.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів суд повинен мотивувати. 
Як убачається з матеріалів провадження, судом вказаних вимог закону не дотримано.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він незаконно заволодів транспортним засобом «ToyotaCorolla», керував ним та 28 листопада 2015 року в період часу з 23 год. до 23 год. 45 хв. здійснив зіткнення з автомобілем «DaewooLanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 221695 гривень 98 коп. 
Такі дії винного кваліфіковано ч. 3 ст. 289 КК України з урахуванням кваліфікуючої ознаки – завдання великої матеріальної шкоди.
Тобто, для правильної кваліфікації має важливе значення, в результаті яких дій обвинуваченого така шкода була спричинена.
Так, в  матеріалах провадження наявна постанова Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року, якою встановлено факт, що у вказану дату та період часу,  автомобілем «ToyotaCorolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував ОСОБА_9 , при цьому порушив правила дорожнього руху, та здійснив зіткнення з автомобілем «DaewooLanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (том №1 к.к.п.228).
Під час розгляду провадження, ОСОБА_7 заперечував, що під час дорожньо-транспортної пригоди перебував за кермом автомобіля «Toyota Corolla», наголошував що автомобілем керував ОСОБА_10 . Незважаючи на постанову у справі про адміністративне правопорушення, такі показання обвинуваченого були оцінені судом, як спосіб захисту.
Кримінальний процесуальний закон передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Як убачається з матеріалів провадження, для підтвердження показань ОСОБА_7 та об`єктивного з`ясування істини у справі, в судовому засіданні стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . 
Однак, суд без належного обґрунтування безпідставно відмовив в його задоволенні, чим порушив вимоги ст. 22 КПК України.
Більше того, не був допитаний безпосередній учасник дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Daewoo Lanos».
Також, судом істотно порушено вимоги ст. ст. 107, 108 КПК України, оскільки судове провадження не фіксувалось в повному обсязі за допомогою технічних засобів, про що свідчить відсутність відповідних носіїв інформації за 9 грудня 2016 року та відсутність журналу судового засідання за вказану дату. Відсутній на технічному носії інформації і звукозапис судового засідання за 28 вересня 2017 року, в якому, крім іншого, встановлювався порядок дослідження доказів, допитувалися обвинувачений, потерпіла.
Наведене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
При перегляді справи в апеляційному порядку, апеляційний суд не звернув уваги на порушення вимог закону, допущені районним судом, в загальних фразах вказав, що погоджується з рішенням суду першої інстанції, а тому ухвала апеляційного суду також підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, судові рішення підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого слід врахувати наведене, ретельно дослідити всі докази у провадженні та, в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване рішення, з викладенням в ньому аналізу доказів і ґрунтовних мотивів його прийняття.  
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                  ОСОБА_15