Постанова
Іменем України
04 березня 2018 року
м. Київ
справа № 274/3076/13- ц
провадження № 61-25812св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Олійник А. С. (суддя-доповідач), КузнєцоваВ. О., Стрільчука В. А.,          
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 03 травня 2017 року у складі суддів: Якухно О. М., Коломієць О. С., Жигановської О. С.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
05 липня 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), в якому просила:
- визнати політику банку щодо ненадання їй інформації за кредитним договором від 09 грудня 2005 року № ZRSWAE00000064 (далі - кредитний договір), надання такої інформації за плату протиправною; 
- зобов'язати відповідача надати належне документальне підтвердження цільового використання коштів відрахованих на страхування автомобіля відповідно до кредитного договору, а у разі їх відсутності - зобов'язати  відповідача повернути вказані кошти; 
- визнати дії відповідача щодо зміни відсоткової ставки за кредитним договором в односторонньому порядку протиправним та залишити відсоткову ставку в межах встановлених при укладенні договору;
- зобов'язати відповідача зробити обґрунтований перерахунок за кредитним договором відповідно до умов, встановлених при укладенні кредитного договору 09 грудня 2005 року.
Позов обґрунтовано тим, що позивач на підставі вказаного кредитного договору отримала кредит у розмірі 58 500,00 грн на придбання автомобіля і здійснювала його погашення згідно графіку. У 2009 році вона з'ясувала, що зарахування перерахованих нею коштів відбувається в іншому порядку, тому звернулася до банку із заявами про надання відповідної інформації. Відповіді від банку позивач не отримала, однак їй стало відомо, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку і проводив перерахування коштів на страхування майна та її життя, проте вона таких договорів не укладала.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2016 року до участі у справі як співвідповідача залучено Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ЗАТ «Інгосстрах»).
01 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій позивач просила визнати недійсними кредитний договір, а також договір страхування № ZRW0000001АЕ від 09 грудня 2005 року у зв'язку з їх нікчемністю із застосуванням наслідків недійсності правочину, стягнути з відповідача 3 822,57 доларів США, незаконно стягнених з поручителя та відшкодовані позивачем поручителю; стягнути з банку  безпідставно перераховані кошти  у сумі 3 474,90 грн; стягнути солідарно з відповідачів 50 000,00 грн моральної шкоди, судові витрати у тому числі  витрати на проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 900,48 грн.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року відмовлено у прийнятті вказаної вище заяви про збільшення позовних вимог, заяву повернуто ОСОБА_4, оскільки зміст заяви свідчить про зміну підстав та предмета позову і вона подана після початку розгляду справи по суті, а тому такі вимоги судом першої інстанції не розглядалися і в апеляційному порядку з цих підстав рішення перегляду не підлягає.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання позивачу інформації, надання такої інформації за плату за кредитним договором незаконними. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Задовольняючи позов у частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо надання позивачу інформації за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що не надання позичальнику інформації за її заявами стосовно укладеного нею кредитного договору є порушенням Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про банки та банківську діяльність». 
Відмовляючи у позові в частині визнання протиправними дій банку щодо зміни в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором, залишення відсоткової ставки у межах раніше встановлених договором та зобов'язання відповідача зробити обґрунтований перерахунок за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що банк дотримався вимог пункту 2.3.1 кредитного договору, надіславши позичальнику листа про збільшення процентної ставки, а позичальник визнав таке підвищення шляхом наступного схвалення, оскільки продовжувала сплачувати кредит з урахуванням нової процентної ставки.
Відмовляючи у позові в частині зобов'язання відповідача надати належне документальне підтвердження цільового використання коштів відрахованих на страхування автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що страхування банком автомобіля та життя позичальника за рахунок додаткового кредиту передбачено умовами кредитного договору.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 03 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення вимог про підвищення процентної ставки та проведення перерахунку заборгованості і ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо збільшення з 01 лютого 2009 року процентної ставки за кредитним договором з 21% річних до 27,84%. Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» провести перерахунок погашення заборгованості за кредитним договором з урахуванням процентної ставки 21% річних, починаючи з 01 лютому 2009 року і по дату погашення кредиту. В решті рішення залишено без змін.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання протиправним дій банку щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції не врахував, що згідно з пунктом 2.3.1 кредитного договору збільшення процентної ставки можливо лише за згодою позивача (останнє речення), доказів чого суду не надано.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог вказавши, що цією заявою позивач одночасно змінював і предмет і підстави позову. Апеляційний суд також зазначив, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання вищевказаних договорів кредиту та страхування недійсними з підстав їх невідповідності вимогам статей 203, 215 ЦК України, а саме відсутності підпису позичальника на зазначених договорах (а. с. 2, 59, Т. 3).
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У червні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, в якій просило його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У червні 2017 року з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також звернулась ОСОБА_4 Просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у позові з урахуванням збільшених позовних вимог, ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
15 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційних проваджень передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Аргументи учасників справи
Доводи ПАТ КБ «Приватбанк», викладені у касаційній скарзі 
Касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» мотивовано тим, що рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання протиправними дій банку щодо зміни в односторонньому порядку процентної ставки є незаконним. Суд апеляційної інстанції такого висновку дійшов, не врахувавши вимог статей 207, 525, 626, 627, 632, 640 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо обов'язковості укладеного сторонами договору та неможливості односторонньої відмови від договору та зміни умов договору в односторонньому порядку. У пункті 2.3.1. кредитного договору сторони досягли згоди, що відсоткова ставка за кредитним договором може змінюватись у випадку зміни курсу долара до гривні  більш ніж на 10 відсотків у порівняні з курсом долара  до гривни, встановленого  Національним банком України на момент укладення цього договору або у випадку зміни облікової ставки Національного банку України,  тому у зв'язку із настанням цих подій банк правомірно в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки. Банк дотримався вимог вказаного пункту щодо повідомлення ОСОБА_4 про таке збільшення шляхом надсилання повідомлення поштовим зв'язком та відсутності заперечень позичальника, сплату нею у подальшому кредиту з урахуванням збільшеної процентної ставки.
Доводи ОСОБА_4, викладені у касаційній скарзі 
У касаційній скарзі позивача зазначено, що вона не погоджується з рішеннями першої та апеляційної інстанцій щодо відмови у позові в частині визнання зобов'язання банку надати належне документальне підтвердження цільового використання коштів відрахованих на страхування автомобіля відповідно до кредитного договору, а у разі їх відсутності - зобов'язання повернути вказані кошти, а також визнання нікчемними кредитного договору та договору страхування придбаного за кредитні кошти транспортного засобу. Судами не враховано, що ОСОБА_4 не заперечує наявності відносин між нею та банком, проте зазначає, що кредитний договір та договір страхування зі страховою компанією «Інгосстрах» вона не підписувала, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 09 квітня 2014 року № 1/1839, проведеної на підставі ухвали суду у цій справі. Таким чином, вказані правочини є нікчемними.
Доводи ОСОБА_4, викладені у запереченнях на касаційну скаргу 
У запереченнях на касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» позивач ОСОБА_4 касаційні вимоги банка не визнала. Вказала, що повідомлення від банку про підвищення процентної ставки не отримувала і не погоджувалася з такими діями банку, що підтверджується неодноразовими зверненнями до банку із заявами про надання детальних відомостей щодо зарахування сплачених нею кредитних платежів. А внесення коштів у касу банку жодним чином не доводить факт обізнаності позивача про таке  збільшення відсоткової ставки.
Від відповідача ЗАТ «Інгосстрах» і третьої особи ОСОБА_5 заперечень на касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» не надходило.
Заперечень на касаційну скаргу позивача від відповідачів і третьої особи не надходило.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі кредитного договору від 09 грудня 2005 року № ZRSWAE00000064 ОСОБА_4 отримала від ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», кредит у сумі 58 500,00 грн на придбання автомобіля під 21% річних (а. с. 8, 9, Т. 1).
Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк до 01 грудня 2010 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 18 664,50 грн на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору.
Пунктом 2.2.7 кредитного договору передбачено передачу автомобіля у заставу, його обов'язкове страхування і особисте страхування позичальника.
Згідно з пунктами 2.1.3 та 2.2.7 кредитного договору у випадку неподання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів за погодженими з банком договорами страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту шляхом перерахування кредитних коштів згідно з договорами страхування.
Пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого на момент укладання цього договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку  можливо в границях кількості пунктів , на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахування у пенсійний фонд, середньозважена ставка за кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США, за згодою позичальника.
Судом апеляційної інстанції у судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що вона кредитний договір повністю не читала і не знала про необхідність щорічного страхування придбаного нею транспортного засобу, самостійно страхові платежі не вносила і банку підтверджуючі документи не надавала.
09 грудня 2005 року укладено договір про страхування наземного транспортного засобу № ZRSW000001АЕ та договір особистого страхування № ZRSW000002LK (а. с. 71, Т. 1, а. с. 45, Т. 2). Сторонами цих договорів зазначено ОСОБА_4 та ЗАТ «СК «Інгосстрах», правонаступником якого є ПАТ СК «Інгосстрах».
ПАТ КБ «Приватбанк» щороку перераховувало за договорами страхування страхові платежі від імені ОСОБА_6 (а. с. 66-69, 122, Т. 1, 45-55, Т. 2).
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року, відмовлено у позові  ОСОБА_4 про визнання вказаних вище кредитного договору та договорів  страхування недійсними з підстав їх невідповідності статтям 203, 215 ЦК України, а саме відсутності підпису позичальника на цих договорах (а. с. 2, 59,  Т. 3).
Розпорядженням ПАТ КБ «Приватбанк» від 25 грудня 2008 року за кредитним договором з 01 лютого 2009 року збільшено процентну ставку до 27,84% річних.
ПАТ КБ «Приватбанк» надано апеляційному суду копію листа від 25 грудня 2008 року, адресованого ОСОБА_4, та реєстр рекомендованих відправлень № 3075 від 08 січня 2009 року (а. с. 72, 101, Т. 1). Проте, доказів вручення вказаного поштового відправлення позивачу та надання нею згоди суду не надано.
22 квітня 2009 року, 04 вересня 2009 року, 20 жовтня 2009 року, 11 грудня 2009 року, 17 грудня 2009 року ОСОБА_4 зверталася до відповідача із письмовими заявами про надання інформації стосовно проведення нарахування відсотків, пені та зарахування коштів за тілом кредиту (а. с. 10, 107-111, 115, 117, 118, 119, Т. 1). Вказані заяви отримані представником відповідача (а. с. 112, 113, 114, Т. 1), однак, відповідь позивачу надано лише 30 січня 2012 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, заперечень позивача на касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк», Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої  статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою кредитного договору є письмова форма (частина перша статті 1055 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Здійснивши системний аналіз вказаних норм права, умов кредитного договору та встановлених обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позову в частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання ОСОБА_4 інформації за кредитним договором та надання такої інформації за плату, визнання незаконними дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо збільшення з 01 лютого 2009 року процентної ставки за кредитним договором з 21% до 27,84% річних та зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» провести перерахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виходячи з процентної ставки 21% річних, починаючи з 01 лютого 2009 року і по дату погашення кредиту.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо нікчемності кредитного договору та договорів страхування Верховний Суд відхиляє. Апеляційним судом вказаним доводам позивача вже надано правильну правову оцінку.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію дійсності правочину, а відповідно до частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК України 2004 року не підлягають доведенню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили; після набрання рішенням законної сили сторони не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.
Не прийняття до уваги висновку судової почеркознавчої експертизи, проведеної у цій справі не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки у дійсність кредитного договору та договорів страхування вже було предметом позову в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до  ПАТ КБ «Приватбанк», у задоволенні якого відмовлено. Таким чином на результат справи, яка переглядається, встановлена судовим експертним висновком обставина не впливає. Натомість цей висновок може бути підставою для перегляду судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору від 09 грудня 2005 року № ZRWAE00000064, страхового договору від 09 грудня 2005 року № ZRWE0000001AE за нововиявленими обставинами.
Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» Верховний Суд також відхиляє з огляду на таке.
Встановивши, що умовами пункту 2.3.1. кредитного договору передбачено можливість збільшення процентної ставки за умови повідомлення про це позичальника та за згодою останнього, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності доказів отримання позивачем повідомлення банку про збільшення процентної ставки та надання нею згоди є протиправним збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.
Доводи відповідача про те, що доказом належного повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки за кредитним договором є те, що банк передав повідомлення до поштового відділення Верховний Суд відхиляє, оскільки під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей (постанова Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у провадженні № 6-813цс15.
За відсутності доказів отримання позивачем повідомлення про збільшення процентної ставки доводи ПАТ КБ «Приватбанк» про належне відповідне повідомлення позивача є безпідставним.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про задоволення позову в частині визнання протиправним збільшення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку та зобов'язання його здійснити перерахунок кредитної заборгованості з урахуванням процентної ставки 21% річних.
Посилання на те, що суд апеляційної інстанції, вказавши про відсутність доказів належного повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки, не врахував приписи статті 255 ЦК України Верховний Суд відхиляє, оскільки вказаною нормою права передбачено, що здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку повідомлення вважаються зданими своєчасно, а не - є належним повідомленням.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг
Повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази, згідно із статтею 400 ЦПК України, у Верховного Суду відсутні.
Верховний Суд зауважує, що доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів та обставин у справі, яким судом апеляційної інстанцій надано правильну правову оцінку, а також до власного трактування заявниками касаційних скарг норм матеріального та процесуального права. Доводи касаційних скарг фактично зводяться до незгоди заявників із судовим рішенням суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 03 травня 2017 року  залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
                                                                                                                      В. О. Кузнєцов
                                                                                                                      В. А. Стрільчук