Постанова
Іменем України 
 
20 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 465/3669/16-ц
 
провадження № 61-1869 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3;
представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5;
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач»;
представники відповідача: Шишка Олег Мар'янович, Бондарчук АннаСергіївна, Мазур Артем Валерійович; 
третя особа - реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., від 05 червня 2018 року, 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом,                    який було уточнено, до товариства з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач» (далі - ТОВ «Дублянибудпостач»), третя особа - реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, про визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів товариства. 
Позовна заява мотивована тим, що вона є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаним заповітом спадкодавець заповів їй належний йому гараж, що знаходиться по                          АДРЕСА_1 Проте після прийняття спадщини виявилося, що власником вказаного майна є ТОВ «Дублянибудпостач»              на підставі протоколу загальних зборів учасників цього товариства                   від 25 березня 2010 року № 25/03/10 щодо збільшення статутного капіталу товариства, у тому числі за рахунок внесків ОСОБА_9 у вигляді нерухомого майна - гаражу АДРЕСА_1
Вважала, що товариство набуло право власності на спірний гараж    незаконно, за відсутності волевиявлення ОСОБА_9, оскільки його підпис у протоколі загальних зборів учасників товариства, а також в акті передачі-приймання внеску у статутний капітал товариства від 29 березня 2010 року № 2 не відповідає підпису спадкодавця, що міститься у копії його паспорту. Також, на її думку, підпис ОСОБА_9 на вказаних документах вчинено з очевидним наслідуванням його підпису, з метою його підроблення. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд: призначити судово-почеркознавчу експертизу; визнати частково недійсним та скасувати рішення загальних зборів учасників ТОВ «Дублянибудпостач», оформлене протоколом від 25 березня 2010 року № 25/03/10, в частині пункту 4 щодо збільшення статутного капіталу ТОВ «Дублянибудпостач» на 30 079 грн - до 81 579 грн за рахунок внеску ОСОБА_9 з метою формування цілісного майнового комплексу та передачі у власність товариству нерухомого      майна - гаражу АДРЕСА_1;                     визнати недійсним акт передачі-приймання внеску у статутний капітал                  ТОВ «Дублянибудпостач» від 29 березня 2010 року № 2.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова у складі судді Мартинишин М. О. від 11 грудня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 грудня 2017 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано частково недійсним та скасовано рішення загальних зборів учасників ТОВ «Дублянибудпостач», оформлене протоколом                    від 25 березня 2010 року № 25/03/10, у частині пункту 4, яким збільшено статутний капітал ТОВ «Дублянибудпостач» на 30 079 грн - до 81 579 грн за рахунок внеску ОСОБА_9 з метою формування цілісного майнового комплексу та передачі у власність ТОВ «Дублянибудпостач»нерухомого майна - гаражу АДРЕСА_1 Визнано недійсним акт передачі-приймання внеску у статутний капітал ТОВ «Дублянибудпостач» від 29 березня 2010 року № 2. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, пославшись на положення частини першої статті 146 ЦПК України 2004 року, виходив із того, що відповідач ухилявся від участі у проведенні експертизи шляхом відмови           у наданні для її проведення оригіналів оспорюваних документів, що унеможливлювало проведення судової почеркознавчої експертизи за клопотанням позивачки. Крім того, відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову. Суд захистив право позивачки, гарантоване статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права мирно володіти своїм майном. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня                          2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Дублянибудпостач»задоволено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. 
Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що підстав для висновку про наявність обставин, визначених у частині першій статті 146 ЦПК України 2004 року,             у суду першої інстанції не було, так як положення цієї норми процесуального закону застосовуються лише після постановлення судом ухвали про призначення експертизи. Тобто факт ухилення від подання доказів на дослідження експертам могло мати місце лише після постановлення судом ухвали про призначення експертизи, а такої ухвали суд не постановив. Отже, позивачка своїх вимог не довела.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційну суду скасувати, рішення районного суду залишити без змін. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Франківського районного суду м. Львова.
12 лютого 2019 року справа надійшла до Верховного Суду
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Дублянибудпостач», третя особа - реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, про визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів товариства призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не врахував та не дослідив усіх обставин справи. Позивачем неодноразово ставилося у суді першої інстанції питання про призначення судової почеркознавчої експертизи для дослідження автентичності підпису померлого ОСОБА_9 на оспорюваних документах, а саме протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Дублянибудпостач» від 25 березня 2010 року № 25/03/10 щодо збільшення статутного капіталу товариства, у тому числі за рахунок внесків ОСОБА_9 у вигляді нерухомого майна - гаражу АДРЕСА_1 та акту передачі-приймання внеску        у статутний капітал ТОВ «Дублянибудпостач» від 29 березня 2010 року № 2. Проте питання про призначення експертизи щоразу відкладалося на прохання представників відповідача, які зобов'язувались надати оригінали оспорюваних документів, проте суду, незважаючи на численні ухвали про витребування доказів, такі документи надано не було. Для проведення експертизи необхідні лише оригінали документів, які відповідач у силу вимог Закону України «Про господарські товариства» повинен зберігати за місцем свого знаходження, однак через півтора року розгляду справи вказав на їх відсутність. За таких обставин необхідності для постановлення ухвали          про призначення експертизи, на яку відповідач не надасть оригінали досліджуваних документів, суд правомірно не вбачав. Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши свідоме ухилення відповідача від проведення експертизи, а також яке для нього ця експертиза має значення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. При цьому судом враховано, що відповідачем не було надано належних, достатніх і допустимих доказів на спростування позову. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив 
Фактичні обставини справи 
Рішенням виконкому Залізничної районної ради депутатів трудящих                        від 05 січня 1968 року № 31 дозволено ОСОБА_9 встановлення гаражного боксу по АДРЕСА_1 для власної автомашини (арк. 20 Інвентаризаційної справи на гаражні бокси).
Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно                         від 16 грудня 2008 року ОСОБА_9 належав на праві власності гараж       АДРЕСА_1 (арк. 6 Інвентаризаційної справи на гараж № 3).
Реєстраційним посвідченням, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 17 жовтня 1994 року, посвідчено на підставі рішення Залізничної районної ради депутатів трудящих від 05 січня1968 року № 31 право власності ОСОБА_9 на гараж АДРЕСА_1. (т. 1, а. с. 11, 98)
Згідно з договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) ТОВ «Дублянибудпостач» від 25 березня 2010 року ОСОБА_9 придбав частку у статутному капіталі вказаного товариства      у розмірі 27,62 % за ціною 14 226 грн 28 коп. (т. 1, а. с. 74-77).
Відповідно до пункту 4 протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Дублянибудпостач» від 25 березня 2010 року № 25/03/10 вирішено збільшити статутний капітал ТОВ «Дублянибудпостач» на 30 079 грн до                  81 579 грн, у тому числі за рахунок внесків ОСОБА_9 з метою формування цілісного майнового комплексу та передачі у власність ТОВ «Дублянибудпостач» нерухомого майна - гаража №3, площею 20,2 м. кв, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною вартістю                 12 964 грн (т. 1, а. с. 6, 72-73, 97).
Згідно з актом передачі-приймання внеску у статутний капітал ТОВ «Дублянибудпостач» від 29 березня 2010 року ОСОБА_9 передав товариству з метою формування цілісного майнового комплексу гараж АДРЕСА_1, площею 20,2 м. кв, загальною вартістю 12 964 грн 99 коп. (т. 1, а. с 78).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно         від 13 травня 2010 року право власності на гараж № 3 зареєстроване за              ТОВ «Дублянибудпостач» (арк. 19 Інвентаризаційної справи на гараж № 3).
Згідно з протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Дублянибудпостач»       від 07 жовтня 2010 року № 07/10/10 надано згоду ОСОБА_9 на відчуження частки у статутному капіталі товариства у розмірі 33,3 % (т. 1,          а. с. 81), а згідно пункту 3 протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Дублянибудпостач» від 07 жовтня 2010 року № 07/10/10-2 припинено участь ОСОБА_9 у складі учасників товариства (т. 1, а. с. 82).
Відповідно до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) ТОВ «Дублянибудпостач» від 07 жовтня 2010 року ОСОБА_9 відчужив частку у статутному капіталі вказаного товариства    у розмірі 33,33 % (т. 1, а. с. 85-88).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер (т. 1, а. с. 10).
Згідно з заповітом, посвідченого державним нотаріусом П'ятої львівської державної нотаріальної контори 18 січня 1991 року, ОСОБА_9 заповів ОСОБА_3. належний йому гараж по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 9).
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає. 
Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції помилково застосував положення частини першої статті 146 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, згідно з якою у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 
Проте апеляційний суд не звернув уваги на таке. 
ОСОБА_3 просила суд на підтвердження своїх вимог призначити судово-почеркознавчу експертизу. 
Районний суд свій висновок обґрунтовував тим, що ТОВ «Дублянибудпостач» не надало документи, досліджуючи які, він мав би можливість призначити відповідну експертизу. При цьому районний суд витребовував у відповідача необхідні для проведення експертизи документи (а. с. 103, 127-128).
Разом з тим відповідач відмовлявся надавати такі документи, мотивуючи це тим, що оригінали витребуваних документів знаходяться у попереднього директора товариства, який перебуває за кордоном, а тому можливості надати такі документи відсутні (а. с. 145).
Лише після ухвалення судом першої інстанції з урахуванням наведеної вище норми процесуального права рішення про задоволення позову витребувані документи надійшли суду першої інстанції (а. с. 195-217).
Отже, районний суд не призначив відповідну експертизу з поважних, об'єктивних причин. 
Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
Крім того, згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що застосування положень частини першої статті 146 ЦПК України 2004 року можливе після призначення судом відповідної експертизи і її невиконання. 
Разом з тим апеляційний суд не звернув уваги на обставини справи, зловживанням відповідачем своїми процесуальними обов'язками щодо надання доказів, які у нього повинні зберігатися згідно зі статтею 60 Закону України «Про господарські товариства». 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Лише після ухвалення районним судом рішення про задоволення позову з управління державної реєстрації Львівської міської ради до суду першої інстанції надійшли документи, які суд неодноразово витребовував у відповідача і які суду надані не були.  
З урахуванням наведеного, зважаючи на доводи апеляційної скарги ТОВ «Дублянибудпостач», у суду апеляційної інстанції не було перешкод для призначення відповідної експертизи (стаття 103, 107, 108 ЦПК України).
За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до пункту 1 частини першої                  статті 409 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
 
Б. І. Гулько
 
Є. В. Синельников
 
Ю. В. Черняк