ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
5 березня 2019 року  
м. Київ
 
справа № 161/14524/16-к 
провадження № 51-3889км18
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора | ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 червня 2017 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бромель Демидівського р-ну Волинської обл., жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Оскаржені судові рішення

1.  Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 січня 2017 року ОСОБА_6 було засуджено за частиною 2 статті 286 КК із застосуванням статті 69 цього Кодексу до покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
2.   ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому за обставин, детально викладених у вироку. Судом установлено, що 25 червня  2016 року приблизно о 10:55 в районі перехрестя вулиць Мансурова та Боженка у м. Луцьку ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «GEELY», порушуючи вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пункту 11.2, пункту 11.4 Правил дорожнього руху, проявивши неуважність, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «PEGUOT» під керуванням ОСОБА_7 , що рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля «GEELY» ОСОБА_8 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, а – ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
3.  Апеляційний суд Волинської області 20 червня 2017 року, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок. За цим вироком засудженому призначено за частиною 2 статті 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статті 75 цього Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 76 КК. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

4.  У касаційній скарзі засуджений просить змінити вирок апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. ОСОБА_6 стверджує, що суд апеляційної інстанції помилково не визнав пом`якшуючою покарання обставиною його щире каяття, а також неправильно витлумачив думку потерпілої. Засуджений вважає, що йому слід призначити із застосуванням статті 69 КК покарання у виді штрафу. 
5.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Позиції учасників судового розгляду

6.  У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду
7. Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
8.  Правильність висновків судів про винуватість засудженого та кримінально-правова оцінка його діянь у касаційній скарзі не оспорюються. 
9.  Доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого, про те, що призначене йому покарання є несправедливим через суворість, колегія суддів вважає непереконливими.
10.  Статтями 50 та 65 КК визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
11.  Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 та статті 414 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень може стати явна несправедливість призначеного покарання. Однак доводи в касаційній скарзі засудженого зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного йому покарання. Переконливих аргументів, які би доводили, що обраний засудженому захід примусу не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через суворість, у поданій касаційній скарзі не наведено.
12.  Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що апеляційний суд, призначаючи покарання засудженому, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку, що обраний районним судом захід примусу є невиправдано м`яким і не забезпечить досягнення мети покарання. 
13.  За правилами частини 1 статті 69 КК суд вправі призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за відповідний злочин, за наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, та з урахуванням особи винного. 
14.  Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати статтю 69 КК. Ухвалюючи свій вирок у частині призначення покарання, апеляційний суд урахував, що, грубо порушивши правила безпеки дорожнього руху, ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, наслідком якого стали тілесні ушкодження малолітніх дітей, а також взяв до уваги  усі інші обставини, які мають правове значення. 
15. З огляду наповедінку засудженого під час досудового розслідування та судового розгляду справи апеляційний суд, належним чином умотивувавши своє рішення, встановив, що не можна визнати пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
16.  Отже, проаналізувавши матеріали справи та доводи сторін, апеляційний суд не встановив кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як того вимагає стаття 69 КК. Колегія суддів не має підстав ставити під сумнів цей висновок апеляційного суду і вважає його рішення законним та обґрунтованим. 
17. Водночас суд не залишив без оцінки й інших обставин, у тому числі й тих, на які посилається засуджений. Зокрема, цей суд зважив на те, що засуджений раніше не судимий, позитивно характеризується, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, є батьком двох малолітніх дітей, а також визнав пом`якшуючою обставиною добровільне відшкодування матеріальної шкоди. З огляду на ці обставини в їх поєднанні з характером установлених конкретних дій винного апеляційний суд визнав за можливе призначити ОСОБА_6 мінімальний строк основного покарання, передбаченого санкцією закону, зі звільненням від його відбування на підставі статті 75 КК. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про недоцільність застосування до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
18. Всупереч доводам, наведеним у  касаційній скарзі суд взяв до уваги і думку законного представника потерпілих, яка просила в суді першої інстанції суворо не карати засудженого. Крім того, позиція потерпілого хоча і може бути врахована судом при призначенні покарання, однак у цій справі не є вирішальною, оскільки вчинений ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії злочинів проти безпеки руху. 
19.  Таким чином, апеляційний суд при перегляді вироку не порушив вимог статей 404, 405 КПК й ухвалив рішення з урахуванням приписів статті 420 цього Кодексу, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.
20.  Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного ОСОБА_6 за вироком апеляційного суду, в касаційній скарзі не наведено. 
21. Ураховуючи наведене, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення. Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого  – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                    ОСОБА_3