ПОСТАНОВА
Іменем України

17 квітня 2019 року 
м. Київ
справа №750/2373/17
адміністративне провадження №К/9901/24332/18, К/9901/24335/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.06.2017 (суддя Жук М.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2017 (колегія суддів у складі: Епель О.В., Карпушової О.В., Кобаля М.І.) та касаційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2017 (колегія суддів у складі: Епель О.В., Карпушової О.В., Кобаля М.І.) у справі № 750/2373/17 за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - позивач, Чернігівське об'єднане УПФУ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач, Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило:

- визнати протиправними дії відповідача щодо формування та надіслання вимоги до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк») про списання коштів на суму 6570,30 грн. з рахунків позивача;

- скасувати вимогу про списання коштів з рахунків позивача;

- стягнути з відповідача на рахунок позивача 6570,30 грн. неправомірно списаних коштів;

- зобов'язати відповідача надіслати постанову про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження за результатом примусового виконання судового рішення за позовом ОСОБА_5;

- зобов'язати відповідача дотримуватися вимог статей 6, 28 Закону України «Про виконавче провадження» при направленні документів про списання коштів з рахунків позивача.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2017 постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2017 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо формування та надіслання вимоги в частині суми 107,30 грн. до ПАТ «Ощадбанк» про списання коштів з рахунків позивача, скасування вимоги про списання коштів з рахунків Чернігівського об'єднаного УПФУ в частині суми 107,30 грн., стягнення з відповідача на рахунок позивача 107,30 грн. неправомірно знятих коштів скасовано, адміністративний позов в частині зазначених позовних вимог задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача щодо формування та надіслання платіжної вимоги від 10.02.2017 № 53075183/1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області (далі - ГУ ДКСУ в Чернігівській області) в частині суми 107,30 грн.; скасовано платіжну вимогу від 10.02.2017 № 53075183/1 в частині суми 107,30 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 107,30 грн. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині зазначених позовних вимог відмовлено. В іншій частині постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2017 залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебував виконавчий лист № 750/8002/16-а, виданий 24.11.2016 Деснянським районним судом м. Чернігова, про зобов'язання Чернігівського об'єднаного УПФУ призначити ОСОБА_5 основну пенсію за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 у розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідок прокуратури Чернігівської області від 17.07.2012 № 18-287, починаючи з 25.02.2016, та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку.

07.12.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Назаренко М.Б. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 53075183 з виконання вищеозначеного виконавчого листа та запропоновано позивачу як боржнику у виконавчому провадженні виконати судове рішення протягом 10 робочих днів, також пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 6400,00 грн. Зазначена постанова позивачем не оскаржена, протиправною не визнавалася, не скасовувалася у порядку, визначеному законодавством, та є чинною.

26.12.2016 позивач повідомив відповідача про виконання рішення суду та про те, що сума доплати пенсії відсутня.

04.01.2017 відповідачем складено та направлено позивачу вимогу виконавця щодо необхідності виконання судового рішення за виконавчим листом від 24.11.2016 №   750/8002/16-а у повному обсязі.

23.01.2017 відповідач звернувся до суду із заявою про роз'яснення судового рішення, за яким видано вищевказаний виконавчий лист, але ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.02.2017 у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.

24.01.2017 позивач повідомив відповідача про виконання вимоги виконавця в частині призначення пенсії та про те, що сума доплати відсутня.

09.02.2017 відповідачем складено акт державного виконавця, в якому визначено витрати виконавчого провадження № 53075183 у розмірі 107,30 грн., з яких 9,00 грн. - друк, 1,70 грн. - конверти, 45,60 грн. - направлення рекомендованого листа, 51,00 грн. - плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

10.02.2017 відповідачем складено платіжну вимогу № 53075183/1 щодо стягнення з позивача виконавчого збору та витрат на виконавче провадження на загальну суму 6507,30 грн. 

14.02.2017 платіжна вимога № 53075183/1 одержана ГУ ДКСУ в Чернігівській області.

21.02.2017 ГУ ДКСУ в Чернігівській області з рахунку позивача списано 6570,30 грн.

24.02.2017 до відповідача надійшло клопотання стягувача, в якому повідомлено про відкриття кримінального провадження щодо боржника за фактом невиконання рішення суду.

27.06.2017 відповідачем на підставі статті 42 Закону України від 02.06.2016 № 404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 107,30 грн., з яких 51,00 грн. - витрати на АСВП. Зазначена постанова позивачем не оскаржувалась, є чинною.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо списання з його рахунків коштів у розмірі 6570,30 грн. та протиправною вимогу про їх списання, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.  

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було правомірно здійснено списання коштів з рахунків позивача на погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи в цій частині позовні вимоги, дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо формування та надіслання платіжної вимоги від 10.02.2017 №   53075183/1 до ГУ ДКСУ у Чернігівській області про списання коштів з рахунків позивача у розмірі 107,30 грн. Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині формування та надіслання вимоги до ПАТ «Ощадбанк» про списання з рахунків позивача коштів в сумі 6463,00 грн., скасування вимоги про списання коштів з рахунків позивача у вказаній сумі та стягнення з відповідача на рахунок позивача відповідних коштів, а також щодо зобов'язання відповідача дотримуватися вимог статей 6, 28 Закону № 1404-VIII при направленні документів про списання коштів з рахунків позивача. 

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що державним виконавцем було допущено порушення процедури вчинення виконавчих дій, зокрема, стягнення коштів виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відбувалось в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа про зобов'язання Управління вчинити дії, без винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, як того вимагає норма статті 3 Закону України «Про виконавче провадження». Наголошує, що суд апеляційної інстанції невірно тлумачить норму, закріплену частиною другою статі 6 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Отже, вважає, що відповідач неправомірно надіслав вимогу про списання коштів до ПАТ «Ощадний банк», а не до органів Державної казначейської служби.  

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції касаційну скаргу також подав відповідач. Вважає, що судом рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильно встановлено обставини справи. Зазначає, що примусове виконання рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами казначейства можливо лише за умови, що вказані органи здійснюють казначейське обслуговування коштів боржника, при цьому кошти, на які звертається стягнення, є бюджетними. Проте кошти було списано з рахунку, що обслуговується в Чернігівській філії АТ «Державний ощадний банк України». На цьому рахунку зберігаються кошти, які не включаються до складу Державного бюджету України, а тому органи казначейства України не уповноважені виконувати рішення про списання коштів з цього рахунку, в зв'язку з цим на спірні правовідносини не поширюється дія статті 6 Закону України «Про виконавче провадження». Додатково зазначив, що боржнику направлялась вимога надати інформацію про те, з якого саме рахунку можливо списання коштів виконавчого збору. Втім, боржник відмовився надавати вказану інформацію. Просить відмовити в задоволенні касаційної скарги позивача.    

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Статтею 42 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. 

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Пунктами 8, 9 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 6 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1404-VIII органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновків, що обов'язок зі сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження законодавством покладено на боржника і в разі невиконання суб'єктом владних повноважень - боржником його зобов'язань у виконавчому провадженні в добровільному порядку зазначені платежі підлягають списанню з його рахунку  органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі відповідної платіжної вимоги державного виконавця. 

Судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий збір у розмірі 6400,00 грн. був стягнутий з позивача на підставі постанови державного виконавця від 07.12.2016 ВП № 53075183, в добровільному порядку, зокрема, в частині стягнення з Чернігівського об'єднаного УПФУ виконавчого збору не виконана. Вказана постанова позивачем не оскаржувалась, є чинною, отже, обов'язковою до виконання, що обумовлює правомірність списання з його рахунку відповідної суми, як того вимагають статті 26, 27 Закону № 1404-VIII та Інструкція № 512/5.

При цьому, доводи позивача щодо неправомірності та безпідставності списання з його рахунку вказаної суми коштів не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, зокрема Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, і не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволені позовних вимог.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідності до матеріалів виконавчого провадження № 53075183 відповідачем було сформовано та направлено до органів Казначейства платіжну вимогу про стягнення з позивача коштів у розмірі 6507,30 грн., з яких: 6400,00 грн. - виконавчий збір, 107,30 грн. - витрати виконавчого провадження. Проте фактично ГУ ДКСУ в Чернігівській області з рахунку позивача було списано 6570,30 грн.

Однак, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, списання ГУ ДКСУ в Чернігівській області, яке не є відповідачем у даній справі, з рахунку позивача коштів у розмірі 6570,30 грн. не входить до предмета спірних правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі. Позивачем ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано жодних доказів, які б вказували на те, що списання з його рахунку коштів саме в розмірі 6570,30 грн. здійснено органом казначейства за вимогою (поданням) відповідача, а тому суд дійшов правильного висновку, що позов в частині суми 63,00 грн. (6570,30 грн. - 6507,30 грн.) задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання відповідача дотримуватися вимог статей 6, 28 Закону № 1404-VIII при направленні документів про списання коштів з рахунків позивача, оскільки задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо формування та надіслання вимоги до ПАТ «Ощадбанк» про списання з рахунків позивача коштів в сумі 6463,00 грн., скасування вимоги про списання коштів з рахунків позивача в частині вказаної суми та стягнення з відповідача на рахунок позивача вказаної суми коштів, а також про зобов'язання відповідача дотримуватися вимог статей 6, 28 Закону № 1404-VIII при направленні документів про списання коштів з рахунків позивача.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про протиправність дій відповідача щодо формування та надіслання платіжної вимоги від 10.02.2017 № 53075183/1 до ГУ ДКСУ у Чернігівській області про списання коштів з рахунків позивача у розмірі 107,30 грн., оскільки постанова про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження в розмірі 107,30 грн. була прийнята відповідачем лише 27.06.2017, тобто майже через чотири місяці після фактичного списання з його рахунку цих коштів. При цьому, жодних інших рішень про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження в порядку статті 42 Закону № 1404-VIII та пунктом 2 розділу VІ Інструкції № 512/5 відповідачем на момент складання та надіслання до органу Казначейства платіжної вимоги від 10.02.2017 і її виконання ГУ ДКСУ у Чернігівській області не приймалося, а лише був складений акт державного виконавця, який, виходячи з вищенаведених правових норм, не є достатньою правовою підставою для списання з боржника вказаних коштів.

З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що списані з рахунків Чернігівського об'єднаного УПФУ кошти у розмірі 107,30 грн. підлягають стягненню з відповідача на рахунок позивача.

При цьому, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач у адміністративному позові просив визнати протиправними дії відповідача щодо формування та надіслання вимоги до ПАТ «Ощадбанк», але, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, така вимога відповідачем була направлена до ГУ ДКСУ у Чернігівській області, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнання протиправними дії Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області щодо формування та надіслання платіжної вимоги від 10.02.2017 № 53075183/1 в частині суми 107, 30 грн. саме до ГУ ДКСУ в Чернігівській області, а не до ПАТ «Ощадбанк».

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що судом апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційні скарги залишаються без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2017 залишити без змін, а касаційні скарги Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України та Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: | | І.Л. Желтобрюх
Судді: | | В.М. Бевзенко
| | О.В. Білоус