ПОСТАНОВА
Іменем України

12 березня 2019 року 
Київ
справа №809/1029/18
касаційне провадження №К/9901/67961/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Юрченко В.П.,  Шипуліної Т.М., 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - Управління) на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018 (головуючий суддя - Гудим Л.Я., судді Довгополов О.М., Святецький В.В.) у справі за позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Автомобільні дороги України» (далі - Підприємство) про стягнення податкового боргу,

УСТАНОВИВ:

Івано-Франківський окружний адміністративний суд рішенням від 16.07.2018 позов задовольнив повністю: стягнув з Підприємства в дохід бюджету податковий борг у сумі 19503401,62 грн. з розрахункових рахунків в банках, які обслуговують дане Підприємство, та за рахунок готівки, що належить Підприємству; відстрочив виконання судового рішення Підприємству - сплату податкового боргу з податку на додану вартість, орендної плати з юридичних осіб, податку на доходи фізичних осіб, податку на прибуток у загальній сумі 19503401,62 грн. терміном на один рік з моменту його ухвалення.
Управління звернулось до Львівського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  в частині відстрочення виконання судового рішення. 
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.09.2018 апеляційну скаргу Управління залишив без руху з підстав невідповідності вимогам пункту 1 частини п'ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки сплачений апелянтом судовий збір у розмірі 2643,00 грн. згідно платіжного доручення № 1164 від 13.08.2018 не відповідає розміру, визначеному пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», який становить 438826,53 грн. (що становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру), та надав строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.
Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 позивачем отримано 25.09.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 7900514213999.
Управління 05.10.2018 на виконання вимог ухвали суду від 17.09.2018 подало до суду апеляційної інстанції клопотання, у якому просило вважати належною сплату судового збору згідно платіжного доручення № 1164 від 13.08.2018, оскільки відповідно до положень статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочення виконання судового рішення, з чого слідує висновок про те, що за подання апеляційної скарги на рішення суду про відстрочення виконання судового рішення судовий збір сплачується у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29.10.2018 апеляційну скаргу Управління на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 повернув скаржнику.
Ухвала про повернення апеляційної скарги мотивована тим, що скаржник не виконав вимоги ухвали від 17.09.2018, а саме - у визначений судом строк не сплатив суму судового збору у законодавчо встановленому розмірі.
Управління подало до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу, у якій з підстав невідповідності судового рішення нормам матеріального та процесуального права скаржник просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018 та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
В обґрунтування вимог касаційної скарги Управління посилається на те, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не було враховано, що: відповідно до положень статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочення виконання судового рішення, з чого слідує висновок про те, що за подання апеляційної скарги на рішення суду про відстрочення виконання судового рішення судовий збір сплачується у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб; в силу положень статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду питання про відстрочення виконання судового рішення приймається ухвала; відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18.12.2018 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Управління та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Відповідач не реалізував своє процесуальне право щодо подання відзиву на касаційну скаргу позивача.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи Управління та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, за змістом частини п'ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вирішення питання про відкриття апеляційного провадження обумовлено, зокрема, відповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 цього Кодексу щодо форми та змісту апеляційної скарги та, зокрема, наявності документу про сплату судового збору.
Відповідно до частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, згідно яких апеляційна скарга залишається без руху.
Положеннями частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
Частиною 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Частиною восьмою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.
Пунктом 19 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочення і розстрочення, зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, а також враховуючи передбачену пунктом 2 частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можливість у разі необхідності зазначення про надання відстрочення виконання рішення, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що питання про надання відстрочення виконання рішення є процедурним питанням, пов'язаним з вирішенням клопотання особи, яка бере участь у справі, з огляду на що у випадку оскарження судового рішення, прийнятого за результатом розгляду клопотання про надання відстрочення виконання рішення, судам при визначенні розміру ставки судового збору слід застосовувати положення підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».
За таких обставин та з огляду на завдання адміністративного судочинства, у тому числі і щодо забезпечення права на апеляційний перегляд справи, визначені статтями 2, 13 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що Восьмий апеляційний адміністративний суд, постановивши ухвалу від 29.10.2018 про повернення апеляційної скарги, порушив норми процесуального права, у зв'язку з цим його рішення підлягає скасуванню із передачею справи для продовження розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Управління підлягає задоволенню, а ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018 про повернення апеляційної скарги підлягає скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 

Керуючись п.2 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити.

Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018  скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                                       Л.І. Бившева

                                                                                                    Т.М. Шипуліна

                                                                                                     В.П. Юрченко