ПОСТАНОВА
Іменем України

16 квітня 2019 року 
Київ
справа №806/3183/17
адміністративне провадження №К/9901/52194/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., 

при секретарі судового засідання Лисенко О.М.
за участю:
представників позивача Данилюка Д.В., Величка О.В.
представників відповідача Синицької Н.П., Весельської Ю.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 (головуючий суддя  Франовська К.С., судді: Іваненко Т.В., Л.В. Кузьменко) у справі №806/3183/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.08.2017 №0016461409 та №0016471409.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД посилається на те, що відповідач, при проведенні перевірки, обраховуючи митні платежі не застосував механізм визначення митної вартості встановлений главою 9 Митного кодексу України. Крім того, контролюючим органом було донараховано додатковий імпортний збір, в той час, як даний митний платіж застосовується лише до товарів, які ввозяться на митну територію України у митному режимі імпорту, а не у режимі переробки.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2018 позовні вимоги задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2018 скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову. 

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процессуального права, зокрема, статті 58 Конституції України, статей 49, 51, 53, 57, 65, частини четвертої статті 296 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, статей 2, 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД зводяться до того, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що стало причиною безпідставного скасування рішення суду першої інстанції про  задоволення позову. Зокрема, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції визначаючи правомірність донарахувань, керувався нормами податкового та митного  законодавства відмінними від тих, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Позивач вважає, що відповідачем протиправно проведено донарахування позивачу додаткового імпортного збору за наслідками перевірки, оскільки повітряне судно було ввезено на митну територію України та поміщено в режим переробки, знаходиться в цьому режимі, в режим імпорту не переводилося, у вільний обіг на митній території не випускалося. При цьому, стверджує, що питання правомірності проведення донарахувань суми грошового зобов'язання з додаткового імпортного збору судом не досліджувалося, правова оцінка не надавалася. Позивач також вказує, що при проведенні донарахувань відповідачем не було визначено конкретної бази оподаткування митними платежами, а отже і митну вартість повітряного судна, що свідчить про порушення частини четвертої статті 296 Митного кодексу України; такої інформації та розрахунків акт перевірки також не містить. Одночасно, позивач стверджує, оскільки при митному оформленні товару позивачем жодні митні платежі не нараховувалися, тому доводи відповідача викладені в акті перевірки відносно того, що позивач зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання у розмірі 14296974,26грн., на яку було надано умовне звільнення за митною декларацією від 15.07.2015 не відповідає дійсності. На думку позивача, база оподаткування не може обраховуватися на підставі рахунку-проформи; виключного з врахуванням статті 57 Митного кодексу України податковий орган повинен був обрахувати митну вартість повітряного судна для визначення бази податку на додану вартість. На переконання позивача, ціна повітряного судна, яка міститься в рахунку-проформі не визначає дійсної вартості товару ввезеного в режимі переробки, оскільки рахунок виписувався не власником товару, а його експлуатантом. Позивач вказує, що лише після проведення попередніх робіт, товариством було виявлено значні технічні пошкодження судна, які суттєво впливають на його вартість, а тому, в тому числі і з цієї підстави митна вартість не може визначатися за рахунком-проформи. Позивач зазначає, що ним здійснювалися всі дії, які були направлені як на повернення судна його експлуатанту та власнику з метою дотримання застосованого режиму, так і дії спрямовані на виконання обов'язку зі сплати митних платежів. А тому, позивач вважає, що податкові зобов'язання, згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, були визначені відповідачем з порушенням приписів Митного кодексу України та Податкового кодексу України, а саме не було застосовано порядок визначення митної вартості товару (повітряного судна), як це передбачено чинним законодавством України.    

У свою чергу Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що мотиви та підстави наведені у касаційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права із з'ясуванням всіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору. Відповідач зазначає, що у податкового органу були всі законні підстави для проведення перевірки позивача щодо дотримання останнім вимог законодавства України з питань державної митної справи, за результатами якої встановлено порушення вимог митного та податкового законодавства та прийнято податкові повідомлення-рішення. При цьому, відповідач зазначає, що у зв'язку з порушенням позивачем митного режиму переробки, останньому було правомірно донараховано митні платежі за ставками, що діяли на день прийняття суб'єктом владних повноважень митної декларації до митного оформлення. Відповідач звертає увагу, що митну вартість товару позивачем було визначено самостійно при поданні митної декларації за ціною, зазначеною у рахунку-проформі, що узгоджується із вимогами статті 65 Митного кодексу України. При цьому зазначає, що митним законодавством не передбачено порядку та процедури самостійного визначення відповідачем бази оподаткування, а доказів, які б свідчили про звернення позивача до митних органів щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товару із підтверджуючими документами відсутні. До того ж, податковий орган вказує, що позивачем ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи не було надано доказів, які місять інформацію про конкретний обсяг робіт літака та строк їх проведення, що унеможливлює встановити факт ввезення такого судна в режимі переробки саме з метою здійснення ремонтних робіт.   Відповідач вказує, що митна вартість товару заявлена в митній декларації від 15.07.2015 прийнята контролюючим органом без зауважень, будь-яких інших документів, які визначають митну вартість ввезеного товару позивачем надано не було, а тому, на думку відповідача, висновок про збільшення суми грошового зобов'язання згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 22.08.2017 №0016461409 та №0016471409 є правомірним, підстави для їх скасування - відсутні. До того ж, повітряне судно, ввезене позивачем в режимі переробки, продовжує перебувати в цьому ж режимі, а листи, надіслані позивачем митному органу про поміщення на судна його склад, є лише наміром про зміну митного режиму та не свідчить про юридичний факт такої зміни.  

Надаючи пояснення до відзиву Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД стверджує про очевидну незаконність прийнятих відповідачем податкових-повідомлень-рішень, а також вказує, що перевірка його господарської діяльності з питань державної митної справи була проведена відповідачем за відсутності повноважень та компетенції на її проведення, оскільки, на думку позивача, Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області не є суб'єктом здійснення державної митної справи у розглядуваному випадку. Позивач вказує, що визначення бази оподаткування відбулося з порушенням положень частини четвертої статті 296 Митного кодексу України; відповідачем при проведенні донарахувань не враховано зміни у митному статусі літака, як продукта переробки. Позивач вважає, що умовне звільнення від оподаткування митними платежами за своєю суттю передбачає попереднє нарахування таких платежів, а з врахуванням того, що при митному оформленні позивач жодних митних платежів не нараховував, підстави для проведення таких донарахувань відсутні. Позивач вважає, що в його діях відсутня вина та склад податкового правопорушення.       

Ухвалою Верховного Суду від 12.06.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі №806/3183/17.

Верховний Суд ухвалою від 15.03.2019 призначив справу №806/3183/17 до касаційного розгляду у судовому засіданні на 26.03.2019 о 12.00 год. Вподальшому справу було призначено до розгляду на 16.04.2019 о 12.00год.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні у відповідності до положень статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особам Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області було проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи МД №401090002/2015/014279 від 15.07.2015.

Під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог частини першої статті 160, частини першої статті 289 Митного кодексу України, статей 2, 3 Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України», пункту 206.16 статті 206 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкове зобов'язання по сплаті додаткового імпортного збору за МД №401090002/2015/014279 від 15.07.2015 на суму 2749418,13грн.; частини першої статті 160, частини першої статті 289 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190, підпункту 206.2.3 пункту 206.2, пункту 206.16 статті 206 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкове зобов'язання по сплаті податку на додану вартість за МД №401090002/2015/014279 від 15.07.2015 на суму 11547556,13грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 08.08.2017 №461/06-30-14-09/38267160 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.08.2017 №0016461409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «додатковий імпортний збір» на суму 3436772,66грн., в тому числі: 2749418,13грн. за податковим зобов'язанням та 687354,53грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №0016471409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на суму 14434445,16грн., в тому числі: 11547556,13грн. за податковим зобов'язанням та 2886889,03грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про невиконання позивачем в строк до 14.07.2016, який надавався митницею, дозвіл на здійснення операцій з переробки (ремонту) літака Boeing-3B7, реєстраційний номер №EY-539, серійний номер №23700, заходи щодо завершення митного режиму переробки на митній території України, а саме відповідно до частини першої статті 160 Митного кодексу України не здійснено реекспорт продуктів переробки та не поміщено їх в інший митний режим. 

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
У відповідності до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Пунктом 25 частини першої статті 4 Митного кодексу України встановлено, що митний режим - комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Види митних режимів визначено статтею 76 Митного кодексу України, серед яких - переробка на митній території.

Особливості здійснення операцій з переробки товарів на митній території врегульовано, зокрема, главою 23 Митного кодексу України та розділом V Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.10.2012 за №1669/21981.

Переробка на митній території - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови подальшого реекспорту продуктів переробки (стаття 147 Митного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 148 Митного кодексу України поміщення товарів у митний режим переробки на митній території здійснюється з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами.

Пунктом 62 частини першої статті 4 Митного кодексу України визначено, що умовне звільнення від оподаткування митними платежами - звільнення від сплати нарахованого податкового зобов'язання у разі поміщення товарів у митні режими, що передбачають звільнення від оподаткування митними платежами за умови дотримання вимог митного режиму.

Згідно з частиною одинадцятою статті 151 Митного кодексу України строк переробки товарів на митній території України встановлюється органом доходів і зборів у кожному випадку під час видачі дозволу підприємству, виходячи з тривалості процесу переробки товарів та розпорядження продуктами їх переробки. Зазначений строк обчислюється, починаючи з дня завершення митного оформлення органом доходів і зборів іноземних товарів для переробки. За заявою підприємства, якому видано дозвіл на переробку товарів, з причин, підтверджених документально, строк переробки товарів на митній території України продовжується зазначеним органом, але загальний строк переробки не може перевищувати 365 днів.

При цьому, згідно з частиною першою статті 160 Митного кодексу України митний режим переробки на митній території завершується шляхом реекспорту продуктів переробки чи поміщення їх в інший митний режим, а також у випадках, передбачених частиною другою цієї статті (конфіскації товарів, повної втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили).

Пунктом 206.16 статті 206 Податкового кодексу України визначено, що у разі втрати товарів, що перебувають під митним контролем у митних режимах, в яких надано звільнення або умовне звільнення від оподаткування, нецільового використання цих товарів або в разі невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення таких митних режимів особа, відповідальна за дотримання митного режиму, зобов'язана сплатити суму податкового зобов'язання, на яку було надане таке звільнення або умовне звільнення, та пеню, нараховану відповідно до статті 129 цього Кодексу, розраховану з дня надання звільнення або умовного звільнення від оподаткування.

Відповідно до частини четвертої статті 296 Митного кодексу України у разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття органом доходів і зборів митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів.

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Розділом ІІІ Митного кодексу України регламентується порядок визначення митної вартості та методи її визначення.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу (стаття 51 Митного кодексу України).

Згідно із статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Статтею 65 Митного кодексу України встановлено порядок визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митних режимів, відмінних від митного режиму імпорту.

Зокрема, митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі. Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України та поміщуються в митні режими, відмінні від режиму імпорту (крім митного режиму транзиту) зі справлянням митних платежів, здійснюється відповідно до глави 9 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що з метою визначення ціни товару, який поміщений в інший режим, ніж митний режим імпорту, мають застосовуватися, з метою справляння платежів та визначення ціни товару, методи визначення ціни товару згідно глави 9 Митного кодексу України.

За результатом розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД оформлено у митному режимі переробки на митній території України (ІМ 51 АА) згідно з митною декларацією №401090002/2015/014279 від 15.07.2015 товар «Літак цивільної авіації Boeing 737-3B7, реєстраційний номер №EY-539, серійний номер №23700, бувший у використанні, дата випуску 27.10.1987, призначений для перевезення пасажирів, обладнаний двома двигунами CFM56-3B2, серійні номери №724394 та №722239. Ввозиться з метою ремонту. Фірма-виробник: Boeing Company. Країна виробництва: US. Торгівельна марка: «Boeing», код товару за УКТ ЗЕД- 8802400000 (гр.33 МД), код країни походження US (гр.34 МД), ціна товару 2500000 дол. США (гр.42 МД), митна вартість 54988362,50грн. (гр.12 МД), преференція 517000517 (гр.36 МД), зовнішньоекономічний договір від 08.07.2015 року №15-010 (гр.44 МД).

В графі 2 МД №401090002/2015/014279 від 15.07.2015 заявлено відправником/експортером - JSC «EAST AIR» (адреса: Khartoum International Airport, Sudan). Одержувачем продукції (графа 8 МД) зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД. Особою, відповідальною за фінансове врегулювання (графа 9 МД) задекларовано Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД. Торгівельною країною (графа 11 МД) зазначено Таджикистан, а країною відправлення (графа 15 МД) - Судан.

До того ж, під час декларування повітряного судна та обрання режиму переробки, позивач, для підтвердження митної вартості вказаного товару, надав рахунок-проформу №090715 від 09.07.2015, який був виписаний експлуатантом повітряного судна - авіакомпанією «Ист Эйр/East Air» (вантажовідправник) Товариству з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД (вантажоотримувач) за договором №15-010 від 08.07.2016, загальна вартість - 2500000 дол. США. При цьому, у вказаному рахунку-проформі зазначено, що інвойс не для оплати, а для цілей страхування чи митного оформлення.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію цивільного повітряного судна №R 0032 від 09.12.2011, виданого уповноваженим органом по сертифікації ГА Міністерства транспорту та комунікацій республіки Таджикистан, повітряне судно занесено в Державний реєстр цивільних повітряних суден Республіки Таджикистан: тип і призначення повітряного судна - Boeing 737-3B7, пасажирський; національний та реєстраційний знак - EY-539; серійний (заводський номер) - 23700; власник повітряного судна - Nordic Aviation Contraktor А/С; експлуатант повітряного судна - Ист Эйр/East Air.

Згідно договору від 08.07.2015 №15-010 про надання послуг та виконання робіт по технічному обслуговуванню повітряного судна EY-539, укладеного авіакомпанією «Ист Эйр/East Air» (Замовник) в особі генерального директора Куімова Володимира Сергійовича та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД (Виконавець) в особі генерального директора Агафонова Ярослава Івановича, передбачено, що Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання на виконання робіт по технічному обслуговуванню літака EY-539, виконання директив льотної придатності, а також робіт по заміні агрегатів з обмеженим ресурсом і терміном придатності у відповідності до «AD-Status», AGD, і «Time Controlled items». Роботи виконуються на базі Виконавця, силами і засобами Виконавця в термін, узгоджений із Замовником. Доставка літака на базу Виконавця і назад на базу Замовника здійснюється за рахунок Замовника. Виконані роботи оформлюються актом приймання-передачі, який є підставою для оплати робіт та послуг Виконавця. Отже, предметом вказаного договору є надання послуг та виконання робіт по технічному обслуговуванню повітряного судна, а ціною договору - вартість даних послуг згідно із актами приймання-передачі виконаних робіт.

Судами також встановлено, що на виконання умов вказаного договору, після проведення позивачем поглибленого аналізу конструкцій повітряного судна, застосування методів неруйнівного контролю, було виявлено природне зношення силових елементів конструкцій повітряного судна (корозійне пошкодження та тріщини силових балок, шпангоутів центроплана), що має критичний вплив на безпеку польотів і робить неможливою подальшу експлуатацію вказаного судна, про що було повідомлено Замовника за договором.

У свою чергу, листом від 12.07.2016 №ЕY-539/20160712 позивач повідомив начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби, про те, що 11.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД та авіакомпанією «Ист Эйр/East Air» було підписано Додаткову угоду №3 до договору №15-010 від 08.07.2016, яка передбачає зняття з повітряного судна на експорт 2-х двигунів, а також зазначено, що на адресу позивача від власника повітряного судна надійшло Розпорядження від 11.06.2016 щодо передачі на користь держави Україна вищевказаного судна та проведення необхідних процедур, пов'язаних з цим. У зв'язку з закінченням 14.07.2016 терміну переробки, позивач просив Вінницьку митницю Державної фіскальної служби надати дозвіл на розміщення вказаного повітряного судна на склад митного органу.

Одночасно, листом від 14.07.2016 №56ЕА авіакомпанія «Ист Эйр/East Air» повідомила позивача про прийняте рішення щодо економічної недоцільності проведення ремонтних робіт на вказаному повітряному судні. 

Також, судами встановлено, що відповідно до інформації наданої Вінницькою митницею Державної фіскальної служби, після закінчення строків переробки, позивач звертався до митниці із заявою від 22.07.2016 №ЕY-539/20160722 про надання дозволу на поміщення літака у митний режим відмови на користь держави. Проте, у наданні такого дозволу позивачу було відмовлено з тих підстав, що товар підпадає під критерії, визначені абзацами 4 та 8 Переліку товарів, які не можуть бути поміщені у митний режим на користь держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №427.

Таким чином, з урахуванням продовження Вінницькою митницею Державної фіскальної служби строку, митний режим переробки товару оформленого за МД від 15.07.2015 №401090002/2015/014279 на митній території України у встановлений Митним кодексом України спосіб завершено не було, повітряне судно за межі митної території України не вивезено, що призвело до порушення позивачем умов митного режиму переробки. Позивачем не заперечується фактичне порушення митного режиму переробки. 

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на те, що відповідачем безпідставно відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД в обрахуванні митної вартості товару за другорядним методом передбаченим розділом III Митного кодексу України, що призвело до неправильного визначення бази оподаткування митними платежами та проведення безпідставного нарахування митних та податкових платежів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний адміністративний суд виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД несе обов'язок зі сплати митних платежів, а саме: додаткового імпортного збору та податку на додану вартість, які правильно визначені відповідачем на дату подання позивачем митної декларації типу «ІМ51» від 15.07.2015 №401090002/2015/014279 при здійсненні митного оформлення повітряного судна в режимі переробки з урахуванням величини, зазначеній в рахунку-проформі та інвойсі. Суд вважає, що оскільки позивачем порушено умови дотримання митного режиму переробки, який передбачав умовне повне звільнення від оподаткування митними платежами за зазначеною митною декларацією, то він зобов'язаний сплатити митні платежі.

Проте, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 

Так, обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. 

При цьому, відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції приймаючи рішення про задоволення позову розширює правову кваліфікацію законодавчих підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, ніж ті, якими керувався податковий орган при здійсненні донарахувань позивачу податкових зобов'язань. Тобто, вирішуючи розглядуваний спір, суд апеляційної інстанції вийшов за межі предмету спору між сторонами.

Суд зазначає, що зміна складу правопорушення на стадії судового розгляду шляхом поглиблення, розширення будь-якого із елементів є неприйнятним з огляду на те, що приймаючи податкове повідомлення-рішення, як акт індивідуальної дії, саме під час його прийняття суб'єкт владних повноважень визначається з підставами, предметом та способом реалізації владних управлінських функцій. Зміна будь-якої з підстав прийняття рішення призведе до порушення загально-правового принципу правової визначеності, що за будь-яких умов є недопустимим.

Поряд з цим, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції відносно того, що порушивши умови дотримання митного режиму переробки позивач зобов'язаний сплатити митні платежі у визначеному законом розмірі та порядку.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що у розглядуваному випадку передумовою надання оцінки правомірності проведення донарахувань, необхідно аналізувати умови за яких Boeing-3B7 було поміщено в режим переробки згідно митної декларації типу «ІМ51» від 15.07.2015 №401090002/2015/014279 при здійсненні митного оформлення повітряного судна; з'ясувати, що являється митною вартістю ввезеного позивачем товару на момент проведення відповідачем перевірки та чи відповідає вона базі оподаткування, на яку проведено контролюючим органом донарахування з податку на додану вартість у відповідності до положень статті 190 Податкового кодексу України.    

Однак, судами першої та апеляційної інстанції не надано належної оцінки обставинам справи щодо бази оподаткування, з урахуванням того, що на час прийняття спірного податкового повідомлення рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, літак ввезений на територію України в режимі переробки продовжує перебувати в цьому ж режимі; не досліджено питання щодо проведення нарахування платежу з додаткового імпортного з бору, з урахуванням того, що Boeing-3B7, який  було поміщено в режим переробки згідно МД від 15.07.2015 №401090002/2015/014279 в режим імпорту не переводився, а також не з'ясовано питання, який правовий статус має літак на момент проведення перевірки; не досліджено на законодавчому рівні, яким чином додатковий імпортний збір, що було запроваджено лише на 2015 рік виключно до товарів, що ввезені в режимі імпорту та випущених у вільний обіг в Україні, донараховано до товару (повітряного судна), що перебуває в режимі переробки. 
При цьому, Верховний Суд зазначає, що самостійне визначення податковим органом, зокрема, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області, митної вартості товару ввезеного на митну територію України в режимі переробки відповідно до рахунку-проформи, інвойсу та донарахувань податкових зобов'язань з додаткового імпортного збору та податку на додану вартість, керуючись виключно величиною, зазначеною в таких документах, не передбачено чинним законодавством України.      

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач перевищивши  встановлений законом граничний строк перебування товару - «Літак цивільної авіації Boeing 737-3B7, реєстраційний знак EY-539, серійний номер 23700» у заявленому митному режимі переробки, звертався із заявою до Вінницької митниці Державної фіскальної служби про надання дозволу на поміщення літака у митний режим відмови на користь держави. 

Проте, як зазначають судові інстанції, у наданні дозволу зміни митного режиму позивачу Вінницькою митницею Державної фіскальної служби було відмовлено з огляду на те, що вказаний товар підпадає під критерії, визначені абзацами 4 та 8 Переліку товарів, які не можуть бути поміщені у митний режим на користь держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №427.

Разом з тим, доказів, які б свідчили про надання Вінницькою митницею Державної фіскальної служби позивачу відмови в наданні дозволу зміни митного режиму, під час розгляду справи в обох судових інстанціях були відсутні, що унеможливлює встановити правовий статус судна.   

Одночасно, Верховний Суд зазначає, що докази, надані сторонами під час касаційного розгляду справи, з урахуванням частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не можуть досліджуватися в суді касаційної інстанції, оскільки вказані повноваження знаходяться за межами касаційного перегляду. Подані сторонами докази мають бути предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій. 

Також, судами першої та апеляційної інстанцій, в порушення принципу офіційного з'ясування обставин справи, не надано належної оцінки повноваженням Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на проведення документальної невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи МД №401090002/2015/014279 від 15.07.2015, про що зазначав позивач в процесі апеляційного розгляду справи. 

З огляду на обставини, якими позивач обґрунтовує позицію щодо безпідставності проведених донарахувань та відсутності обставин, які б свідчили про доведеність вини у вчиненні Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД правопорушень, суди повинні були з'ясувати визначення митної вартості товару, як бази оподаткування на яку нараховується податок на додану вартість, з урахуванням того, що товар, який було ввезено на митну територію України в режимі переробки продовжує перебувати в такому ж режимі; яким чином проводилося нарахування додаткового імпортного збору, з урахування того, що повітряне судно перебуває в режимі переробки і в режим імпорту не переводилося; чи відбулася передача на експорт двигунів Літака цивільної авіації Boeing 737-3B7, реєстраційний номер №EY-539, серійний номер №23700 з метою виконання умов угоди від 11.06.2016; чи проводилося фактичне виконання ремонтних робіт на виконання умов договору згідно якого судно ввозилося на територію України в режимі переробки з витребуванням доказів на їх підтвердження. 

За таких обставин Верховний Суд позбавлений можливості встановити фактичні обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення розглядуваного спору.

Враховуючи вищевикладене, судами першої та апеляційної інстанцій зазначені вище вимоги процесуального законодавства не виконано, обставини справи встановлено неповно та не досліджено комплекс доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з положень частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, належним чином їх оцінити, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права і обов'язки сторін, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -  

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2018 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі №806/3183/17 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду