ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року 
м. Київ

Справа №  916/1366/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. – головуючого, Краснова Є. В., Пількова К. М.,
секретар судового засідання – Овчарик В. М.,
за участю представників:
позивача – Васильківського В. О. (за довіреністю від 20.12.2018 №220/608/Д),
відповідача – не з`явилися,
третьої особи – не з`явилися,
розглянув касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2018 (суддя Петров В. С.) і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 (головуючий – Мишкіна М. А., судді: Будішевська Л. О., Поліщук   Л. В.) у справі
за позовом Міністерства оборони України
до фізичної особи-підприємця Якубенко Олени В`ячеславівни,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі",
про усунення перешкод у користуванні майном
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У липні 2018 року Міністерство оборони України (далі – Міноборони України, Міністерство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом (з урахуванням заяви від 06.09.2018 про уточнення позовних вимог) до фізичної особи-підприємця Якубенко Олени В`ячеславівни (далі – ФОП Якубенко О.В., Підприємець) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення торговельного місця №3759 від розміщення на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" (далі – ТОВ "Промтоварний ринок") за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, з посиланням на статті 321, 391, 651 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та статтю 188 Господарського кодексу України (далі – ГК України).
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що укладений між сторонами договір №ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення      20-футових контейнерів від 01.12.2017 (далі – договір №ВКС-1485) припинив свою дію у зв`язку з його  одностороннім розірванням позивачем листом-повідомленням від 26.03.2018 на підставі пункту 7.2 цього договору у зв`язку із наявністю у ФОП Якубенко О.В.   заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці, проте відповідач продовжує безперешкодно користуватися торговельним місцем №3759 без належних правових підстав, чим державі завдається значна шкода.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2018, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019, у задоволенні позову відмовлено. 
4. Рішення та постанова мотивовані положеннями статей 252, 254, 391, 526, 627, 631, 651, 759 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), статей 175, 193, 188, 283 ГК України та статей 74, 86, 236, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), з урахуванням яких суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог, що обумовлено недоведеністю належними та допустимими доказами наявності передбачених договором №ВКС-1485 підстав для його одностороннього розірвання позивачем, оскільки за умовами пунктів 3.1, 4.3, 7.2 договору №ВКС-1485 розірвання договору в односторонньому порядку може мати місце у разі допущення відповідачем порушення у вигляді невнесення більш ніж 2 місяця плати за користування торговельним місцем №3759, тобто несплати протягом трьох місяців поспіль, тоді як Підприємцем 06.04.2018 була внесено плату за лютий і березень 2018 року до настання чергового строку платежу за квітень-місяць (з 10 по 20-те число). Отже, з огляду на чинність договору №ВКС-1485 до 31.05.2019 позивач не довів порушення своїх прав відповідачем, який наразі користується торговельним місцем №3759 на правових підставах.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, Міноборони України звернулося з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові акти скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме статей 525, 612, 627, 651, 795 ЦК України, статей 188, 218, 283, 287 ГК України та статті 236 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) суди помилково визначили договір №ВКС-1485   як договір оренди, в якому Міноборони України виступає орендодавцем, так як орендодавцем державного майна є Фонд державного майна України, а не Міноборони України; 2) суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність у ФОП Якубенко О.В. заборгованості перед Міноборони України за договором №ВКС-1485, позаяк Підприємець не оплатив заборгованість   по оплаті більше ніж 2 місяці, підтвердженням чого є безоплатне використання відповідачем торговельного місця 2 місяці та 5 днів (лютий, березень та 5 днів квітня 2018 року), у зв`язку з чим цей договір було розірвано позивачем в односторонньому порядку, тоді як Підприємцем було сплачено заборгованість лише 06.04.2018, тобто вже після його розірвання на підставі пункту 7.2 договору№ВКС-1485; 3) в порушення процесуального закону судами не було враховано правові висновки, викладені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц та від 23.05.2018 у справі №647/1460/17 зі спорів, що виникли з подібних правовідносинах, але водночас взято до уваги правову позицію, висловлену у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.02.2018 по справі №916/849/17, правовідносини у якій не є подібними з розглядуваною справою, оскільки підставою для розірвання договору, укладеного з ФОП Якубенко О.В. є його невиконання Підприємцем та наявність заборгованості по оплаті, у зв`язку з чим його і розірвано в односторонньому порядку; 4) невірними є висновки місцевого суду про те, що наявні у справі листи, які направлялись відповідачу,      нібито свідчать про наявність у позивача наміру розірвати договір від 01.02.2017, але, враховуючи неодержання відповіді на них,      Міноборони України мало право передати спір на вирішення суду, що мало передувати поданню позову про усунення перешкод у користуванні майном. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи 
7. Відповідачем відзив на касаційну скаргу не подавався.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
8. 21.02.2000 між Міноборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ "Промтоварний ринок" укладено договір №181/9-83р, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 3.1 якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264661 грн., що розташована на території військового містечка №7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Рада приймає земельну ділянку площею 4,33га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2га), що розташована на території військового містечка №7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 , для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку. Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання даного договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вулиці Рожевій та розташованих на даних місцях вказаних контейнерів, а ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів.
9. 25.04.2000 Міноборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ "Промтоварний ринок" підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на 7-ому кілометрі Овідіопольської дороги.
10. 14.06.2016 між Міноборони України та Концерном "Військторгсервіс" укладено договір доручення №1, за умовами пунктів 1.1, 5.1 якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій наведена у додатку №1 до цього договору. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019 договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.
11. 01.02.2017 між Міноборони України, від імені якого діє Концерн "Військторгсервіс" (сторона-1), відповідно до договору доручення від 14.06.2016, та ФОП Якубенко О.І. (сторона-2) укладено договір №ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 2.2.1, 2.2.2 якого  сторона-1 надає стороні-2 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера (далі – майно) на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору. Для встановлення майна сторона-1 виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ "Промтоварний ринок", вул. Рожева, торгове місце №3759, згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1). Сторона-1 зобов`язується виділити та надати стороні-2 відкриту територію для встановлення майна, а саме торгове місце №3759; не вчиняти дій, які б перешкоджали стороні-2 використовувати виділену територію на умовах даного договору.
12. Згідно з пунктами 2.4.2. 2.4.5, 3.1, 3.2, 4.3 договору №ВКС-1485 сторона-2 зобов`язується здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі. В термін 2-х робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт (наданих послуг), що вказані в п.3.1 цього договору направити стороні-1 підписаний акт або мотивовану відмову від його приймання. У разі неповернення оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) у вказаний термін, послуги вважаються прийняті стороною-2 та підлягають оплаті в повному обсязі. Сторона-2 щомісяця сплачує платіж шляхом перерахування відповідної суми, вказаної в п.3.2 цього договору на розрахунковий рахунок сторони-1 на підставі рахунків сторони-1 у період з 10-го по 20-те число поточного місяця. У разі якщо сторона-2 здійснює оплату наданих послуг шляхом внесення коштів у касу сторони-1, то сума, яку він повинен сплатити стороні-1 збільшується на 1% (один відсоток). Сторона-2 зобов`язана самостійно отримувати рахунок та акт виконаних робіт. Загальна вартість наданих послуг по розміщенню 1 (одного) 20-тифутового контейнеру на виділеній території за цим договором в місяць складає з урахуванням ПДВ - 2680 гривень. При затриманні стороною-2 оплати виставлених рахунків за надані послуги, більше двох місяців, сторона-1 має право в будь-який час і на свій погляд розірвати договір в односторонньому порядку, стягнувши понесені збитки зі сторони-2.
13. Пунктами 7.1, 7.2 договору №ВКС-1485 передбачено, що договір набуває чинності з 01.02.2017 та діє до 31.05.2019. Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці.
14. 27.03.2018 Концерн "Військторгсервіс" Міноборони України надіслало до ФОП Якубенко О.В. повідомлення №395 від 26.03.2017 в порядку пункту 7.2 договору №ВКС-1485, в якому повідомило, що станом на 26.03.2018 за Якубенко О.В. рахується заборгованість по сплаті за користування торговим місцем №3759 в загальному розмірі 5360грн., з яких: за лютий 2018р. - 2680грн.; за березень 2018р. - 2680грн., а відтак заборгованість перевищує 2 (два) місяці, тому, посилаючись на пункт 7.2 договору №ВКС-1485, Концерн "Військторгсервіс" повідомив Якубенко О.В. про розірвання договору №ВКС-1485  з 26.03.2018. Вказане повідомлення не було отримане відповідачем та повернулося на адресу Концерну "Військторгсервіс" з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням встановленого терміну зберігання".
15. 24.05.2018 Філія "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" надіслала відповідачу лист  №700, в якому повідомила ФОП Якубенко О.В., що нею повторно перераховано кошти в сумі 2680грн. із призначенням платежу "за право користування торговим місцем №3759 за травень від ОСОБА_1 ", проте вказані кошти у загальній сумі 5360грн. Філією обліковано як помилково зараховані та такі, що підлягають поверненню, а також Концерн "Військторгсервіс" повторно просив надати Філії банківські реквізити для повернення помилково зарахованих коштів у сумі 5360грн. Цей лист не був отриманий відповідачем.
16. Листом від 04.06.2018 №744 Філією "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" повідомлено ФОП Якубенко О.В., що дія договору від 01.02.2017 припинена. При цьому вказано, що незважаючи на те, що ФОП Якубенко О.В. не перебуває у договірних відносинах з Міноборони України, від імені якого діє Концерн "Військторгсервіс", відповідач надалі безпідставно та незаконно продовжує користуватися вказаним торговельним місцем та всупереч законодавству чинить перешкоди Міністерству у використанні торговельного місця №3759. Враховуючи зазначене, Концерн "Військторгсервіс" повторно просив  терміново звільнити торговельне місце та не вчиняти будь-яких перешкод Міністерству в особі Філії у користуванні торговельним місцем №3759.
17. Листом від 23.06.2018 №896 Філія "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" повідомила ФОП Якубенко О.В., що 17.04.2018, 21.05.2018, 21.06.2018 на розрахунковий рахунок Філії надійшли кошти у загальній сумі 8472,26 грн. із призначенням платежу "за право користування торговим місцем №3759 за квітень по договору №ВКС-1485 від 01.02.2017р. від ОСОБА_1 ", незважаючи на те, що на даний час ФОП Якубенко О.В. не перебуває у договірних відносинах з Міністерством, а тому перерахування коштів є безпідставним, оскільки відсутнє право на користування торговельним місцем №3759, а тому Концерн "Військторгсервіс" вкотре просив надати банківські реквізити для повернення помилково зарахованих коштів. Крім того повідомлено, що перераховані кошти у сумі 8472,26 грн. не обліковано як за надання права платного користування торговельним місцем №3759, вони рахуються як помилково зараховані та такі, що підлягають поверненню.      Враховуючи зазначене, Концерн "Військторгсервіс" повторно прохав терміново звільнити торговельне місце та не вчиняти будь-яких перешкод Міноборони України в особі Філії у користуванні торговельним місцем №3759.
18. 07.08.2018  на виконання розпорядження начальника Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" від 06.08.2018 №10 та з метою встановлення фактичного використання торговельного місця №3759, яке знаходиться на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, комісією складено та підписано акт огляду торговельного місця №3759, в якому      встановлено, що торговельне місце, виділене під встановлення 20-футових контейнерів - діяльність не здійснюється, розміщені два 20-футових контейнери, які зачинено.
Позиція Верховного Суду
19. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
20. Відповідно до частини 1 статті 759 та статті 761 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
21. Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір №ВКС-1485 є договором найму (оренди) майна, що випливає зі змісту положень послідовно укладених трьохстороннього договору №181/9-83р від 21.02.2000, договору доручення №1 від 14.06.2016, якими опосередковано      набуття позивачем майнового права користування асфальтованим майданчиком із розміщеними на ньому 50 торговельними місцями, та договору      №ВКС-1485, за умовами якого Підприємець набув право платного користування   місцем для встановлення контейнеру.
22. Наведеним спростовується безпідставне твердження скаржника про помилкове визначення судами договору №ВКС-1485   як договору оренди, в якому Міноборони України виступає орендодавцем, тоді як в силу вимог статті 287 ГК України орендодавцем державного майна є Фонд державного майна України, а не Міноборони України, оскільки за договором №ВКС-1485 Міністерство передало в користування ФОП Якубенко О.В. майнове право на користування торговельним місцем (частиною асфальтованого майданчика на ринку), набуте позивачем на підставі договору №181/9-83р від 21.02.2000, але аж ніяк не державне майно, позаяк земельна ділянка площею 4,33га з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2га (колишнє військове містечко №7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 ), яка розташована на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Рожева, належить на праві комунальної власності Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області.
23. Відповідно до статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. 
24. Згідно зі статтею 252 і частиною 3 статті 254 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
25. Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
26. Відповідно до частини 1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
27. Позивач наголошує на наявності заборгованості відповідача за лютий, березень і 5 днів квітня 2018 року як підстави для одностороннього розірвання договору №ВКС-1485   згідно з пунктом 7.2 цього договору, оформленого листом-повідомленням Концерну "Військторгсервіс" Міноборони України №395 від 26.03.2017.
28. Проте, з урахуванням положень статей 251, 252, 254, 651 ЦК України, статті 188 ГК України та змісту пунктів 3.1, 4.3, 7.2 договору №ВКС-1485   в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про ненастання підстав для одностороннього розірвання цього договору, оскільки до 06.04.2018 у Підприємця існувала заборгованість перед позивачем лише за 2 місяці (лютий-березень 2018р.), яка цього ж дня була погашена за квитанціями від 06.04.2018, тоді як договір №ВКС-1485   чітко визначає відповідною підставою наявність заборгованості ФОП Якубенко О.В. по внесенню плати за користування торговельним місцем строком більш як двох місяців, тобто трьох місяців і більше. 
29. Судами попередніх інстанцій достеменно встановлено та скаржником не спростовано той факт, що заборгованість більше ніж 2 місяці (лютий-березень 2018р.) мала би місце після 20.04.2018, тобто після настання строку оплати за квітень 2018 року, отже, станом на 26.03.2018 (дата листа-повідомлення позивача) передбачені пунктом 7.2 договору №ВКС-1485   підстави для його розірвання в односторонньому порядку були відсутні. Адже з урахуванням сплати ФОП Якубенко О.В. 06.04.2018 коштів за договором №ВКС-1485 (до спливу 2-х місяців з останнього дня строку сплати), позивач помилково вважає, що в нього були наявні підстави для розірвання цього договору в односторонньому порядку.
30. При цьому колегія суддів зауважує, що доводи скаржника щодо неправильності висновку судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у ФОП Якубенко О.В. заборгованості за договором №ВКС-1485 більше ніж 2 місяці, ґрунтуються передусім на помилковому ототожненні Міністерством щомісячної плати, яка визначена цим договором, та щоденної плати, яку сторони в дійсності не встановлювали, що є наслідком довільного розширеного тлумачення позивачем змісту пунктів 3.1, 4.3, 7.2 договору №ВКС-1485.
31. Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
32. Апеляційним судом цілком обґрунтовано враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 по справі №916/849/17, предметом спору в якій був договір, умови припинення якого є аналогічними зі змістом договору №ВКС-1485, укладеного з ФОП Якубенко О.В. Зокрема, з аналізу статей 651 ЦК України, статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених ЦК України та ГК України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.
33. Наведеним спростовується посилання скаржника на врахування судами правової позиції Верховного Суду у справі №916/849/17, правовідносини у якій, на думку позивача, не є подібними з розглядуваною справою, оскільки підставою для розірвання договору, укладеного з ФОП Якубенко О.В. є його невиконання Підприємцем та наявність заборгованості по оплаті, у зв`язку з чим його і розірвано в односторонньому порядку.
34. Водночас колегія суддів не приймає до уваги аргументи скаржника про те, що в порушення процесуального закону судами не було враховано правові висновки, викладені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц та від 23.05.2018 у справі №647/1460/17, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, однаковість предмета та підстав позову, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин. При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
35. Натомість зі змісту постанов Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц та від 23.05.2018 у справі №647/1460/17 вбачається, що предмет і підстави позовів у зазначених справах, фактичні обставини (умови договорів оренди землі, що наділяють орендодавця правом на їх одностороннє розірвання), що формують зміст правовідносин, в порівнянні з розглядуваною справою є зовсім різними, що виключає як подібність правовідносин у вказаних вище справах та цій справі, так і підстави застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у вищезгаданих постановах Верховного Суду.
36. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
37. Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
38. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то відпадає і підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.
39. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.05.2015 у справі №6-92цс15, у якій зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
40. Оскільки судами попередніх інстанцій достовірно встановлено, що наразі договір №ВКС-1485 не є припиненим у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку з ініціативи Міноборони України, тобто в силу пункту 7.1 цього договору є чинним до 31.05.2019 і між сторонами існують договірні правовідносини, то це виключає  можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов) за умови наявності відповідних порушень, оскільки відповідач користується торговельним місцем №3759 на законних засадах.
41. Крім того, Міноборони України  у заяві про уточнення позовних вимог просить суд зобов`язати відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди позивачу у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №3759 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20. 
42. З цього приводу суд першої інстанції вірно зазначив, що така позовна вимога поширена на осіб, яких не визначено, не конкретизовано та яких не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом, що не відповідає положенням чинного ГПК України, відтак позов у цій частині не є належним та ефективним способом захисту прав Міністерства.
43. Наведене також підтверджується тим, що, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
44. Верховний Суд погоджується з твердженням скаржника щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що наявні у справі листи, які направлялись відповідачу, нібито свідчать про наявність у позивача наміру розірвати договір від 01.02.2017, але, враховуючи неодержання відповіді на них,      Міноборони України мало право передати спір на вирішення суду, що мало передувати поданню позову про усунення перешкод у користуванні майном, оскільки наведене свідчить про помилкове ототожнення судом передбаченого договором №ВКС-1485 права Міністерства на одностороннє (позасудове) розірвання договору та права ініціювати його розірвання в судовому порядку, яке (останнє) за змістом частини 1 статті 12 та частини 1 статті 16 ЦК України може здійснюватися особою на власний розсуд, яким позивач наразі не скористався.
45. Проте, з огляду на те, що само по собі зазначене посилання місцевого господарського суду не призвело до ухвалення неправильного по суті рішення, відтак не може бути достатньою підставою для його скасування, позаяк згідно з частиною 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
46. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на недоведеність порушення прав позивача як володільця майнових прав на користування торговельним місцем, дійшли правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення негаторного позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
47. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
48.  Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
49. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позову, у зв`язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних рішення та постанови відсутні.
Щодо судових витрат
50. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 у справі №916/1366/18 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя                                                                                 Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                       Є. В. Краснов

                                                                                                      К. М. Пільков