ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/2589/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.
за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 (головуючий суддя Пономаренко Є.Ю., судді Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.) у справі № 910/2589/17
за позовом Міністерства інфраструктури України 
до: 1) Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця", 2) Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Кабінет Міністрів України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Планета-Міст" 
про стягнення 110 000 доларів США та зобов'язання вчинити дії,
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
до Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.)
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Кабінет Міністрів України, 2) Міністерство інфраструктури України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Планета-Міст"
про стягнення 110 000 доларів США,
Історія справи
Короткий зміст вимог
1. В лютому 2016 року Міністерство інфраструктури України (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі - відповідач 1) та Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) (далі - відповідач 2) про стягнення з відповідача 2 в дохід Державного бюджету України пені у розмірі 110 000 доларів США, що становить 2 880 108 грн, та зобов'язання відповідача 1 вжити заходів для виконання відповідачем 2 умов договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415.
1.1. Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем 2 умов Договору підряду.
2. Крім того, Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору) подано в Господарський суд міста Києва позов до Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) про стягнення пені у розмірі 110 000 доларів США, що становить 2 880 108 грн за несвоєчасне виконання умов договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004.
2.1. Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконання Акціонерним товариством умов Договору підряду.
3. В ході розгляду даної справи, 20.04.2017 Міністерство інфраструктури України звернулося до суду із заявою про вихід за межі позовних вимог, в якій просило визнати недійсним пункт 13.2 Договору підряду, укладеного між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" та Акціонерним товариством "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.), мотивовану невідповідністю вказаного пункту договору вимогам чинного законодавства.
Короткий зміст рішень, прийнятих судами попередніх інстанцій
4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017, у задоволенні позовних вимог Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" відмовлено. Визнано недійсним пункт 13.2 Договору підряду № ПЗ/ДН-06-0415 від 14.11.2004. 
4.1. Мотивуючи вищевказані рішення, суди попередніх інстанцій зазначили про  відсутність у матеріалах справи належних доказів виконання відповідачем 1 у повному обсязі зобов'язання, передбаченого пунктом 4.3 Договору підряду в частині перерахування відповідачу 2 авансу в розмірі 60% від договірної ціни та доказів своєчасного повідомлення відповідача 2 про неможливість виконання зазначених зобов'язань з певних обставин, відповідно до вимог частини 2 статті 538 Цивільного кодексу України, а також враховуючи умови пункту 2.2 Договору підряду, згідно з яким у разі прострочення замовником виконання його зобов'язань за цим договором строк завершення робіт може бути подовжений Генеральним підрядником на його власний розсуд на той самий строк, на який замовник прострочив виконання своїх зобов'язань. 
Крім того, господарські суди дійшли висновку, що пункт 13.2 Договору підряду суперечить пункту 2 частини другої статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж, частині другій статті 12 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), з огляду на що визнали недійсним п. 13.2 Договору підряду, вказавши про врахування поданої Міністерством інфраструктури України заяви про вихід за межі позовних вимог.
5. Постановою Верховного Суду від 30.10.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі № 910/2589/17 скасовано в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415. Справу в цій частині передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. В решті зазначену постанову залишено без змін.
5.1. Мотивуючи вказану постанову, суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний господарський суд не здійснив оцінки усіх обставин справи, доказів та доводів у ній.
Короткий зміст оскаржуваної постанови, прийнятої судом апеляційної інстанції
6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 скасовано в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415. Заяву Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог залишено без розгляду.
6.1. Мотивуючи постанову, суд апеляційної інстанції вказав, що враховуючи те, що на момент подання Міністерством інфраструктури України заяви про вихід за межі позовних вимог, в якій воно просило визнати недійсним пункт 13.2 Договору підряду, Господарським судом міста Києва розглядалася справа №910/8797/16 за позовом Міністерства інфраструктури України до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та Акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) про визнання недійсними з моменту укладення пунктів 13.1 та 13.2 статті 13 Договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004, вказана заява Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог підлягала залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017).
Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що заява Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог підлягала залишенню місцевим господарським судом без розгляду, а тому суд першої інстанції у зв'язку із перебуванням у провадженні Господарського суду міста Києва справи №910/8797/16 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, не міг приймаючи рішення у даній справі надавати оцінку та визнавати вказаний пункт договору недійсним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" (відповідач 1) подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 в частині визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду № ПЗ/ДН-06-0415 від 14.11.2004 залишити в силі. 
Аргументи учасників справи
Доводи відповідача 1, викладені у касаційній скарзі (узагальнено)
8. Апеляційний господарський суд вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги АТ "Догуш Іншаат Ве Тіджарет А.Ш." та необ'єктивно їх оцінив, чим порушив статті 86, 269 ГПК України.
8.1. Судом апеляційної інстанції, всупереч вимогам постанови Верховного Суду від 30.10.2018, не здійснювалась оцінка відповідності п. 13.2 Договору підряду вимогам законодавства, чим порушено приписи ст. 316 ГПК України. 
8.2. Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми ст.ст. 81, 83 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), зокрема, не взято до уваги, що чинне законодавство не ставить наявність права господарського суду при прийнятті рішення визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, а також права виходити за межі позовних вимог, в залежність від наявності чи відсутності в провадження судів позовів щодо визнання такого правочину недійсним, а відтак, розгляд питання про визнання недійсним п. 13.2 Договору підряду під час розгляду справи № 910/2589/17 жодним чином не суперечило господарському процесуальному законодавству.
8.3. Судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що судом не розглядалась по суті заява Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог щодо визнання п. 13.2. Договору підряду недійсним. Суд вирішив зазначене питання самостійно у порядку п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України при ухваленні рішення.
8.4. Приймаючи оскаржувану постанову апеляційний суд вдався до самостійного збирання доказів, що є процесуальним порушенням вимог 4 статті 74 ГПК України.
8.5. Посилання апеляційного господарського суду на той факт, що судами всіх інстанцій (загальної юрисдикції) досліджувалось питання відповідності арбітражної угоди вимогам законодавства України, є такими, що не могли бути прийняті до уваги, адже висновки судів у справі № 761/22804/15-ц на розгляд питання дійсності арбітражного застереження, визначеного у п.13.2. Договору підряду, жодним чином впливати не могли.
9. Позивач 26.03.2019 подав відзив на касаційну скаргу, в якому повністю підтримав доводи касаційної скарги та просив її задовольнити. 
10. Відповідач 2 також подав відзив на касаційну скаргу, у якій виклав свої заперечення проти її доводів, просив оскаржувану постанову апеляційного суду залишити в силі, наголошуючи на тому, що судами неодноразово надавалась оцінка пункту 13.2 Договору підряд, який скаржник просить визнати недійсним.
11. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу, що в силу приписів статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення. 
12. В судовому засіданні 24.04.2019 представником скаржника заявлено клопотання про відкладення розгляду справи до розгляду справи № 761/22804/15-ц, яка знаходиться в провадженні Апеляційного суду міста Києва та є пов'язаною з даною справою.
13. Зазначене клопотання колегією суддів відхиляється, як таке, що не узгоджується з вимогами ст. ст. 202, 216 ГПК України. 
14. Також представник скаржника заявив клопотання про передачу зазначеної справи на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду на підставі ч. 2 ст. 302 ГПК України з мотивів необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
15. Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду визначена частиною другою статті 302 ГПК України, передбачає наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати. 
16. Проте, враховуючи, що постановою Верховного Суду від 30.10.2018 у даній справі скасовано судові рішення та направлено її на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав ненадання оцінки усім обставинам справи, та не було викладено висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду.
ПОЗИЦІЯ  ВЕРХОВНОГО  СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
17. Верховний Суд зазначає, що імперативними приписами частини 2 статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Компетенція суду касаційної інстанції відповідно до частини 1 вказаної статті полягає виключно в перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.
18. Судами попередніх інстанцій установлено, що 14.11.2004 Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" як замовником та Акціонерним товариством "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) як генеральним підрядником укладено Договір підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004, відповідно до умов якого генеральний підрядник взяв на себе зобов'язання за завданням замовника виконати на свій ризик власними та залученими силами і засобами у встановлений строк роботи з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро у місті Києві (з 13 по 17 прогони включно) відповідно до проектно-кошторисної документації, а Замовник - надати Генеральному підряднику обсяг робіт, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти та оплатити виконані роботи.
19. Предметом позову Міністерства інфраструктури України та позову третьої особи Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" є, зокрема, стягнення з Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) пені у розмірі 110 000 доларів США, що становить 2 880 108 грн, підставами визначено несвоєчасне виконання умов договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004.
20. Господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог як позивача так і третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору у цій справі. 
21. Судові рішення у вказаній частині в касаційному порядку не оскаржуються.
22. Судами попередніх інстанцій було визнано наявність правових підстав для визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду, згідно з яким спори, не вирішені шляхом переговорів, підлягають вирішенню в Міжнародному арбітражному суді              м. Цюріх, Швейцарія, у відповідності з його Регламентом.
23. За результатами касаційного перегляду судових рішень у даній справі, постановою Верховного Суду від 30.10.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі № 910/2589/17 скасовано в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415. Справу в цій частині передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. В решті зазначену постанову залишено без змін.
24. Верховний Суд вказав, що приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суди залишили поза увагою, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17.09.2015, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31.08.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.12.2016 у справі № 761/22804/15-ц, клопотання Акціонерного товариства про надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 про стягнення заборгованості з Залізниці задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 у справі  № 17208/GZ/МНМ та видано виконавчий лист про стягнення з Залізниці на користь Акціонерного товариства заборгованості.
25. Суд касаційної інстанції вказав, що у судових рішеннях зі справи № 761/22804/15-ц суди, відхиляючи заперечення проти клопотання Акціонерного товариства, представників боржника - Залізниці, в якому вона посилались на те, що спір, вирішений Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати 06.09.2013 є таким, що був вирішений у іноземному суді за відсутність угоди сторін про розгляд такого спору саме у цьому суді, спір взагалі не міг розглядатись у міжнародному арбітражному суді, а тільки в господарських судах України, а також його визнання недійсним суперечить публічному порядку в Україні, встановили, що боржник посилається на пункт 13.2 Договору підряду, який був укладений між сторонами та в якому передбачено вирішення спорів у Міжнародному арбітражному суді м. Цюріх, а спір було розглянуто в Міжнародному арбітражному суді Міжнародної торгової палати, який знаходиться в м. Цюріх.
Вказана правова позиція була предметом розгляду відповідного суду від 06.09.2013, яким визначено, що поняття "Міжнародна торгова палата і закон Швейцарії в м. Цюрих, Швейцарія" було на українську мову як "Міжнародний арбітражний суд м. Цюрих", що вказує на узгодження сторонами суду, в якому підлягають вирішенню спори між сторонами, як Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати, що знаходиться в м. Цюрих та рішення якого є предметом розгляду у цій справі.
Суди у справі № 761/22804/15-ц погодились з вказаною позицією та зазначили, що рішення від 06.09.2013 є таким, яке прийнято відповідно до пункту 13.2 Договору підряду, який був укладений між сторонами.
Також у справі № 761/22804/15-ц боржник посилався як на підставу для відмови у задоволенні клопотання на те, що укладений між сторонами Договір підряду є державним замовленням, а відтак регулюється Законом України "Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб".
Такі посилання були відхилені судами при розгляді справи № 761/22804/15-ц як необґрунтовані належними і допустимими доказами, оскільки станом на час укладення Договору підряду Закону України з такою назвою ще прийнято не було, а діяв Закон України "Про поставки продукції для державних потреб", який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Суди у справі № 761/22804/15-ц дійшли висновку, що їм не було надано належних та допустимих доказів того, що укладений між сторонами у цій справі правочин є таким, що порушує публічний порядок, або доказів того, що виконання рішення іноземного суду загрожувало б інтересам України, а тому правильними є висновки судів про те, що відсутні підстави для відмови у задоволенні даного клопотання, визначені статтею 396 Цивільного процесуального кодексу України.
26. Верховний Суд у постанові від 30.10.2018 зауважив про неврахування судами того, що Міністерство не є стороною Договору підряду та те, що Міністерство не наділено чинним законодавством повноваженнями щодо звернення до суду в інтересах держави до господарюючих суб'єктів у разі порушення укладеного між ними договору.
27. Також суд касаційної інстанції вказав про те, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2016 провадження у справі № 910/26393/15 було припинено, оскільки положення пункту 13.2 Договору підряду є чинним, зазначений договір не визнано недійсним і відповідне положення може бути виконано, а тому суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017).
Крім того, судами не було враховано, що у Господарському суді міста Києва розглядається справа № 910/8797/16, позивачем у якій є Міністерство, а предметом позову є визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду, тобто вказана обставина є підставою для залишення без розгляду вимоги Міністерства про визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду на підставі пункту 2 частини першої статті 81 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017). 
28. Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
29. Апеляційний суд вказав, що на момент подання Міністерством інфраструктури України заяви про вихід за межі позовних вимог, в якій воно просило визнати недійсним пункт 13.2 Договору підряду, Господарським судом міста Києва розглядалася справа №910/8797/16 за позовом Міністерства інфраструктури України до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та Акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) про визнання недійсними з моменту укладення пунктів 13.1 та 13.2 статті 13 Договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004, вказана заява Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог підлягала залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 81 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017).
30. Також посилаючись на те, що заява Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог підлягала залишенню місцевим господарським судом без розгляду, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції у зв'язку із перебуванням у провадженні Господарського суду міста Києва справи №910/8797/16 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, не міг, приймаючи рішення у даній справі, надавати оцінку та визнавати вказаний пункт договору недійсним, а відповідні обставини мали досліджуватися та встановлюватися саме в межах іншої справи №910/8797/16. 
31. В свою чергу, під час нового апеляційного перегляду справи, апеляційний суд не врахував підстав, які стали передумовою передачі справи на новий апеляційний розгляд в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004, викладених у постанові Верховного Суду від 30.10.2018, не надав оцінки вищепереліченим судовим рішенням в контексті встановлених в рішеннях обставин, які б свідчили про наявність чи відсутність правових підстав для визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду у даній справі, обмежившись лише посиланням на наявність відповідних справ, не дослідивши змісту судових рішень та встановлених обставин. 
32. За приписами ст. 215 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору підряду) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі.
При визнанні правочинів (договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
33. Господарський суд може визнати правочин недійсним з наведених вище підстав не лише в силу того, що з таким позовом звернулася одна з його сторін або інша заінтересована особа, а також з власної ініціативи в силу п. 1 ст. 83 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017). Реалізація господарським судом права, закріпленого в п. 1 ст. 83 ГПК України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони. Отже, п. 1 ст. 83 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) закріплює право господарського суду визнати недійсним пов'язаний із предметом спору договір, який, зокрема суперечить чинному на момент його укладення законодавству. 
34. В свою чергу, відповідно до п. 2 ст. 83 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) при прийнятті рішення господарський суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав та законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. 
Тобто, підстави для визнання недійсним пов'язаного із предметом спору договору та виходу за межі позовних вимог за клопотанням заінтересованої сторони не є тотожними. 
35. Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив, на підставі якої саме норми процесуального права (п. 1 чи п. 2 ст. 83 ГПК України) господарськими судами попередніх інстанцій визнано недійсним пункт 13.2 Договору підряду № ПЗ/ДН-06-0415 від 14.11.2004.
36. Також суд дійшов передчасного висновку про застосування у даному випадку п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), який зобов'язує суд залишити позов без розгляду за умови, якщо у провадженні господарського суду є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, та залишив без розгляду заяву Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог, оскільки не дослідив змісту названої заяви та не надав їй оцінки з точки зору поширення на таку заяву дії п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України в названій редакції. 
37. Враховуючи наведене, передчасним є також застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України та залишення заяви Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог без розгляду. 
38. З огляду на викладене вище, колегія суддів констатує, що апеляційний господарський суд при повторному апеляційному перегляді справи, не здійснив оцінку усіх обставин справи, доказів та доводів у ній, не виконав всіх вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 30.10.2018, чим допустив порушення норм процесуального права, зокрема, п.п. 1 та 2 ст. 83 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), не дослідив наявність чи відсутність правових підстав для визнання недійсним п. 13.2 Договору підряду з врахуванням всіх обставин. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
39. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
40. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
41. Відповідно до частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
42. Оскільки передбачені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не надають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постанова суду апеляційної інстанції у даній справі підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.  
43. З огляду на викладене колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати наведене в тексті даної постанови, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, об'єктивно оцінити відповідні докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Щодо судових витрат
44. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд, з урахуванням статті 129 ГПК України, розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" задовольнити частково. 
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №910/2589/17 скасувати.
3. Справу № 910/2589/17 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Суховий В.Г.

Судді                                                                                          Берднік І.С.

                                                                                            Міщенко І.С.