ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 квітня 2019року
м. Київ
 
Справа № 761/8259/15-ц 
Провадження № 14-602цс18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ситнік О. М.,
 
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської  В . І., Золотнікова О. С ., Кібенко О. Р. , Князєва В. С. , Лобойка Л. М. , Лященко Н. П. , Прокопенка О. Б. , Рогач Л. І. , Саприкіної І. В. , Ткачука О. С. , Уркевича  В. Ю., Яновської  О .  Г., 
 
учасники справи: 
позивач  – ОСОБА_15 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпек» (далі - ТОВ «Гіпек»),
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Консоль ЛТД»), Головне управління юстиції у місті Києві (далі - ГУЮ у м. Києві),
 
розглянула в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ТОВ фірми «Консоль ЛТД» 
 
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року у складі судді Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., 
 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_15 до ТОВ «Гіпек», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ фірма «Консоль ЛТД», ГУЮ у м. Києві, про визнання майнових прав, та
 
УСТАНОВИЛА:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2015 року ОСОБА_15 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею майнові права на двокімнатну квартиру НОМЕР_3 на 7 поверсі та на машино-місце №  НОМЕР_2 у підземному паркінгу в житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1 (перша черга будівництва, чотирисекційний будинок).
 
На обґрунтування вказаних позовних вимог ОСОБА_15 зазначила, що 24 жовтня 2001 року ТОВ «Гіпек» та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» уклали договір спільної діяльності з будівництва житлово-господарського комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
05 грудня 2002 року вона та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» уклали договір № 2161/322-10(р) про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 , згідно з умовами якого після закінчення будівництва цього багатоквартирного житлового будинку позивачці мала бути виділена в натурі «частка пайовика» у вигляді 2-кімнатної квартири на 7 поверсі, під будівельним номером НОМЕР_4, загальною проектною площею 82,0 кв. м, а позивачка у свою чергу зобов`язувалася внести грошові кошти (пай), запланований строк закінчення будівництва - 4 квартал 2004 року. 
 
Додатковою угодою від 05 червня 2003 року № 1 до договору передбачався обов`язок позивачки додатково внести грошовий внесок, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» - передати їй додатково одне місце паркінгу № 45. Додатковою угодою від 26 вересня 2013 року № 3 до договору сторони погодили зміну назви багатоквартирного житлового будинку на житлово-громадський комплекс за адресою: АДРЕСА_1 (перша черга будівництва, чотирисекційний будинок), а також номера спірної квартири - НОМЕР_3, загальної площі - 81,4 кв. м, назви - «машино-місце у підземному паркінгу», номера машино-місця - НОМЕР_2 та строку передачі спірної нерухомості - 4 квартал 2013 року. 
 
Позивачка виконала у повному обсязі умови договору, однак відповідач не визнає її майнових прав, не подав оригіналів документів, необхідних для реєстрації її права власності на спірні приміщення.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року позов ОСОБА_15 задоволено. Визнано за ОСОБА_15 майнові права на двокімнатну квартиру НОМЕР_3 на 7 поверсі та на машино-місце НОМЕР_2 у підземному паркінгу у житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1 (перша черга будівництва, чотирисекційний будинок). Стягнуто з ТОВ «Гіпек» на користь ОСОБА_15 судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.
 
Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не виконав умов договору про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 від 05 грудня 2002 року, зокрема, не подав оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Також суд вважав, що невизнання відповідачем майнових прав позивачки з підстав невиконання в повному обсязі третьою особою - ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» зобовязань перед відповідачем за договором спільної діяльності з будівництва вказаного комплексу є безпіставним та порушує майнові права позивачки на нерухоме майно.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ фірми «Консоль ЛТД» відхилено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року залишено без змін.
 
Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд зазначив, що позивачка виконала свої зобов`язання за договором, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт, а тому фактично набула майнові права на новостворене майно. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги

Учервні 2017 року ТОВ фірма «Консоль ЛТД» подало до суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд порушив норми процесуального права, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, оскільки ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
 
Вказав, що Господарський суд Київської області у справі № 911/5186Є14 визнав банкрутом ТОВ фірму «Консоль ЛТД» та призначив арбітражного керуючого. Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та розглядаються як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, у позовному провадженні. 
 
Крім того, на його думку, суди надали неправильну оцінку правовідносинам, які виникли з договору про спільну діяльність з пайової участі у будівництві від 05 грудня 2002 року № 2161/322/10(р), укладеного позивачкою з третьою особою - ТОВ фірмою «Консоль ЛТД». Предметом цього спору є майнові правовідносини, які виникли між позивачкою і третьою особою - ТОВ фірмою «Консоль ЛТД», оскільки підставою виникнення майнового права є укладений між ними договір № 2161/322/10(р). Таким чином, у разі порушення умов цього договору, відповідачем у справі повинно бути саме ТОВ фірма «Консоль ЛТД», проте суди залишили це поза увагою і не залучили його до участі у справі як співвідповідача. Станом на час розгляду справи в судах будинок не завершений будівництвом, він не введений в експлуатацію, внаслідок чого позивачці не виділена її частка в натурі.
 
Вважає, що позивачка не довела факту порушення ким-небудь її майнових прав, а їх наявність у неї підтверджується договором № 2161/322/10(р), тобто повторного визнання зазначених прав у судовому порядку не потребує. Позивачка неправильно обрала спосіб захисту своїх прав, а суди, задовольнивши її позов, порушили норми матеріального права, а саме статті 190, 328, 331, 392, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
 
Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
 
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду, а ухвалою від 21 листопада 2018 року - передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину шосту статті 403 ЦПК України, яка передбачає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 грудня 2018 року справу прийнято для продовження розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
 
Позиція Великої Палати Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Суди установили, що 24 жовтня 2001 року ТОВ «Гіпек» та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» уклали договір № 0991/241-252 спільної діяльності з будівництва житлово-господарського комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Пунктом 4.3.2 цього договору передбачалося, що ТОВ фірма «Консоль ЛТД» отримало право залучати кошти юридичних та фізичних осіб для інвестування будівництва.
 
05 грудня 2002 року ОСОБА_15 та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» уклали договір № 2161/322-10(р) про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 , згідно з пунктом 3.2 якого після закінчення будівництва цього багатоквартирного житлового будинку ТОВ фірма «Консоль ЛТД» зобов`язалося передати ОСОБА_15 в натурі 2-кімнатну квартиру на 7 поверсі, під будівельним № НОМЕР_4 , загальною проектною площею 82,0 кв. м.
 
Відповідно до пункту 3.1 договору  ОСОБА_15 зобов`язувалася поетапно внести грошові кошти (пай) у розмірі, еквівалентному 82 000,00 доларів США у гривні України за курсом Національного банку України на момент сплати.
 
За умови виконання ОСОБА_15 зобов`язань, зазначених у пункті 3.1 договору, остання повністю придбаває право на пайову (дольову) участь у будівництві, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» втрачає право розпоряджатися часткою пайовика, інакше, як в інтересах і за згодою позивачки.
 
Достатніми підставами для підтвердження права на пайову участь позивачки є: цей договір і документи, що підтверджують внесення паю у повному обсязі (пункт 3.8 договору).
 
За умовами пункту 3.4 договору запланований строк закінчення будівництва і здавання об`єкта - 4 квартал 2004 року. 
 
Додатковою угодою № 1 від 05 червня 2003 року до договору ОСОБА_15 зобов`язувалася додатково сплатити грошовий внесок у розмірі 15 000,00 доларів США, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» - передати їй додатково одне місце паркінгу № 45. 
 
Додатковою угодою № 3 від 26 вересня 2013 року до договору сторони погодили зміну назви багатоквартирного житлового будинку на житлово-громадський комплекс за адресою: АДРЕСА_1 (перша черга будівництва, чотирисекційний будинок), а також номера спірної квартири - НОМЕР_5, загальної площі - 81,4 кв. м, назви - на «машино-місце у підземному паркінгу», номера машино-місця - НОМЕР_2 та строку передачі спірної нерухомості - 4 квартал 2013 року. 
 
Суд вважав установленим, що позивачка виконала у повному обсязі свої зобов`язання за договором шляхом внесення грошових коштів, що підтверджується відповідною довідкою від 20 лютого 2014 року про проведення позивачкою повної оплати паю у розмірі 97 000,00 доларів США, що еквівалентно 513 139,29 грн.
 
Посилаючись на те, що  ОСОБА_15 виконала у повному обсязі умови договору, однак відповідач не визнає її майнових прав, не подав оригіналів документів, необхідних для реєстрації її права власності на спірні приміщення, вона звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею майнові права на двокімнатну квартиру НОМЕР_3 на 7 поверсі та на машино-місце № НОМЕР_2 у підземному паркінгу в житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1 м . Києва.
 
Вирішуючи питання юрисдикційності цього спору, Велика Палата Верховного Суду керується такими міркуваннями.
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. 
 
У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи в судах) передбачалося, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
У статті 19 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
 
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
 
Під час вирішення питання щодо можливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, передбаченими у статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій), якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а отже і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами у різних юрисдикціях. 
 
Відповідно до статті 11 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) саме позивачу надавалося право визначати підставу та предмет позову, а в контексті статті 33 ЦПК України - визначати склад осіб, які беруть участь у справі, - відповідача та зазначати третіх осіб. 
 
У частині першій статті 26 ЦПК України зазначено, що у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.
 
Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач.
 
Відповідно до статті 34 ЦПК України передбачена можливість участі у справі третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
 
Тобто, за будь-яких обставин, участь третіх осіб у справі, а також їх правовий статус не може бути визначальним при визначенні юрисдикційності справи, оскільки суб`єктна юрисдикція визначається відповідно до правового статусу сторін спору, а предметна - за змістом правовідносин, які виникли між сторонами.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що ця справа повинна розглядатися виключно Господарським судом Київської області, який порушив провадження про банкрутство стосовно ТОВ фірми «Консоль ЛТД», є безпідставним, оскільки остання є третьою особою у справі, а тому порушення стосовно неї справи про банкрутство не впливає на визначення юрисдикції вказаної справи. 
 
З урахуванням предмета та обсягу позовних вимог, суб`єктного складу спору справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства і законно розглянута загальними судами.
 
Стосовно висновків судів по суті вирішеного спору слід зазначити таке.
 
Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.
 
Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 
За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
 
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
 
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
 
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
У статті 876 ЦК України передбачено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.
 
Згідно з матеріалами справи, ТОВ «Гіпек» в укладеному з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» договорі від 24 жовтня 2001 року значиться замовником будівництва, оскільки є користувачем земельної ділянки на підставі договору оренди, який укладено згідно з рішенням Київської міської ради. 
 
Також за цим договором ТОВ фірма «Консоль ЛТД» отримало право залучати кошти юридичних та фізичних осіб для інвестування будівництва.
 
ТОВ «Гіпек» визнало, що позивачка виконала умови договору, укладеного з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД». Позовних вимог не визнало, зазначивши, що ТОВ фірма «Консоль ЛТД» не виконало своїх зобов`язань за договором, укладеним з ТОВ «Гіпек», і саме з цим пов`язано невизнання позовних вимог  ОСОБА_15 
 
Оскільки на час звернення з позовом, розгляду справи та ухвалення рішень не надано доказів, що між ТОВ «Гіпек» та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» проведено поділ майна чи майнових прав у будівництві багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 , то замовником цього будівництва вважається ТОВ «Гіпек», що вбачається і з сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 03 грудня 2013 року відповідності закінченого будівництвом об`єкта (т. 1, а. с. 27), який виданий на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації, а відтак на нього покладено обов`язок забезпечення права пайовиків незалежно від того, чи є він стороною договору з пайової участі у будівництві.
 
Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій; стаття 5 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року).
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів. 
 
Як зазначено у статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено право на справедливий суд.
 
З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства.
 
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
 
Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96, ECHR 2002-X; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «правомірні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland) (заява № 12742/87); ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).
 
Оскільки відповідач заперечує, не визнає майнових прав позивачки на вказані об`єкти нерухомості, враховуючи, що позивачка виконала в повному обсязі свої зобов`язання щодо оплати об`єктів інвестування, а також, що будинок АДРЕСА_1 закінчений будівництвом і введений в експлуатацію, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про задоволення позову та визнання за позивачкою майнових прав на вищевказані спірні об`єкти.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають установленим зазначеними вище нормами матеріального та процесуального права принципам і завданням цивільного судочинства, положенням норм процесуального права щодо законності й обґрунтованості.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення. 
 
У такому разі розподіл судових витрат не проводиться згідно зі статтею 141 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 258, 259, 400, 402, 403, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду 
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                     О. М. Ситнік
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                          Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна                                           О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук                                        Л. І. Рогач
В. І. Данішевська                                    І. В . 
Саприкіна О. С . Золотніков О. С . 
Ткачук О. Р .  Кібенко В. Ю . Уркевич 
В. С. Князєв                                             О. Г. Яновська
                                             Л. М. Лобойко