П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
4 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 490/9680/16-ц
провадження № 61-48472 св 18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: СімоненкоВ. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О.,  Мартєва С. Ю.,
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_4, 
відповідачі - до Миколаївської міської ради, Управління комунального майна Миколаївської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаїв-Облтранс», 
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,                          ОСОБА_26,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Херсонського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року вскладі колегії суддів: Майданік В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від 01 вересня 2015 року НОМЕР_1, видане Миколаївській міській раді на нежитлові підвальні приміщення колишньої котельної на АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлові підвальні приміщення та запис про реєстрацію цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати недійсним договір оренди № 7592 від 12 лютого 2015 року.
На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником однієї з квартир у вказаному будинку, спірні підвальні приміщення колишньої котельної є допоміжними приміщеннями, спільною сумісною власністю усіх власників квартир багатоквартирного житлового будинку і, вважає, що не можуть бути окремим об'єктом права власності Миколаївської міської ради. Проте, відповідач неправомірно набув право власності на ці приміщення, провив там ремонтні роботи та передав в оренду третій особі. У зв'язку з тим, що незаконні дії відповідачів з нежитловими допоміжними підвальними приміщеннями колишньої котельної порушують законні права та інтереси власників квартир, позивач звернулась із цим позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від 01 вересня 2015 року індексний НОМЕР_1 на право комунальної власності Миколаївській міській раді на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1, загальною площею 135,4 кв. м. Виключено запис про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення підвалу                     літ. «Апд», загальною площею 135,4 кв. м. за  цією ж адресою за Миколаївською міською радою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно                        за № 10989433 від 31 серпня 2015 року. Визнано недійсним договір оренди нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 від 12 лютого 2015 року №7592 зі змінами від 25 липня 2015 року, укладений між Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради та ТОВ «Миколаїв - облтранс». Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у приміщеннях №1-5, 8 знаходяться технічні трубопроводи теплопостачання, водогону та каналізації, відповідачами було штучно відокремлено приміщення № 9 площею 6,1 кв. м, як допоміжне, від приміщень №1-8 загальною площею 128,6 кв. м, із зазначенням, що вони не є допоміжними. Також суд виходив з того, що всі зазначені об'єкти становлять одне ціле з квартирами і житловим будинком, призначені для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Спірне приміщення на момент приватизації, передання у власність Миколаївської міської ради та на час розгляду справи (щонайменше його частина) є допоміжним та використовувалось як допоміжне (оскільки в спірному нежитловому підвальному приміщенні розташовується технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація будинку є неможливою). 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Херсонського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційні скарги ТОВ «Миколаїв-Облтранс» та Миколаївської міської ради задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2018 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від 01 вересня 2015 року (індексний НОМЕР_1) в частині знаходження у комунальній власності Миколаївської міської ради приміщення №9, площею 6,1 кв. м, що знаходиться у підвалі літ. «Апд» загальною площею 135,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Скасовано державну реєстрацію права власності та виключено запис про державну реєстрацію права власності за Миколаївською міською радою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 10989433                              від 31 серпня 2015 року на приміщення №9 площею  6,1 кв.м, що знаходиться у підвалі літ. «Апд» загальною площею 135,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір оренди нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 від 12 лютого 2015 року №7592 зі змінами від 25 липня 2015 року, укладений між Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаїв - облтранс» в частині передання у платне строкове користування допоміжного приміщення  № 9 площею 6,1 кв.м, що знаходиться у підвалі літ. «Апд» загальною площею 135,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалюючи  нове рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що допоміжним є лише приміщення № 9, доступ до якого здійснюється через окремі двері в прим. № 6 (сходинки) та прим. №7 (коридор). Для врегулювання порушень додатковим договором                від 25 травня 2017 року приміщення № 9 виключено із числа орендованих у доступі до цього приміщення відсутні перешкоди. Всі інші приміщення підвалу є нежитловими.  Виходячи із способу і порядку їх використання, місця їхнього розташування та загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, не доведено належними доказами, що вони призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і входять до житлового фонду. 
Суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок суду першої інстанції про неможливість часткового скасування свідоцтва про право власності, та дійшов висновку, що оспорюване свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від 01 вересня 2015 року, державна реєстрація права власності на нежитлові підвальні приміщення та договір оренди № 7592 від 12 лютого 2015 року, за виключенням допоміжного приміщення № 9, не можна вважати недійсним, оскільки можна припустити, що вони були б вчинені і без включення до них вказаного приміщення. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_4 подала  касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2018 року залишити в силі.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції  не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, установив неправильно фактичні обставини справи, не надав оцінки тому факту, що оформлення права власності територіальної громади міста Миколаєва на спірне приміщення порушує її права та права інших власників квартир указаного будинку, оскільки це приміщення є допоміжним, в якому розташовується технічне обладнання будинку, яке необхідне для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, і без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою. Натомість суд першої інстанції всебічно й повно установив обставини справи і ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
Доводи інших учасників справи
Відповідачі надали відзиви на касаційну скаргу, які обґрунтовані тим, що суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов правильних висновків про те, що  приміщення підвалу, за винятком приміщення №9 не є допоміжними, адже безпечна експлуатація житлового будинку можлива без їх використання.  А тому Миколаївська міська рада, оформивши на себе право власності на спірні приміщення, правомірно скористалася своїм право на передачу належного йому об'єкта в оренду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Під час розгляду справи суди установили, що квартири у будинку АДРЕСА_1 перебувають у власності позивачки та третіх осіб на підставі свідоцтва про право власності на житло, отриманих в порядку приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Станом на 01 січня 2001 року  будинок АДРЕСА_1 передано до комунальної власності. В підвалі цього будинку знаходилася котельна для теплопостачання п'яти житлових будинків.
Станом на 18 грудня 2014 року власником приміщення загальною допоміжною площею 135, 4 кв. м, які складаються з приміщень підвал 46-1 по 46-8 є територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.
Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01 вересня     2015 року, індексний номер 43066597, право комунальної власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1, загальною площею  135,4 кв. м зареєстровано за Миколаївською міською радою, про що 31 серпня 2015 року до  Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено відповідний запис.
12 лютого 2015 року між  Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради та ТОВ «Миколаїв - облтранс» укладено договір оренди нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 площею 135,4 кв. м на строк до 12 січня 2018 року.
За рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 654 від 24 липня                       2015 року нежитловим приміщенням підвалу на АДРЕСА_1 (літера «Апд» з № 46-1 по № 46-8 загальною площею 135,4 кв. м.), які належать територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, надано нову адресу - АДРЕСА_1.
Станом на 25 серпня 2015 року приміщення загальною площею 135, 4 кв. м складаються з приміщень підвалу 46-1 по 46-9. 
В приміщенні 46-4 зроблено перегородку, яка відокремила приміщення біля сходів площею 5, 5 кв. м, розміром 05х5,67х 1,2 м, яке утворило приміщення                 № 9, і саме в цьому приміщенні розташований зараз вузол регулювання теплопостачання (елеватор) житлового будинку. Приміщення має окремий вхід, доступ до якого здійснюється через окремі двері в приміщення № 6 (сходинки) та приміщення № 7 (коридор).
Доступ до приміщення № 9 мають спеціалісти ТОВ ЖЕК «Забота», а також ключі від приміщення знаходяться в мешканців квартири № 22 будинку.
Згідно з технічним паспортом на спірні приміщення, загальна площа яких становить 135,4 кв.м. та складається з: приміщення № 1 площею 48,6 кв.м;  приміщення № 2 площею 29,9 кв.м; приміщення № 3, площею 10,6 кв.м; приміщення № 4, площею 11,5 кв.м; приміщення  № 5, площею 6,7 кв.м; приміщення № 6, площею 5,5 кв.м; приміщення № 7, площею 9,6 кв.м; приміщення № 8, площею 7,6 кв.м; приміщення №9, площею 5,5 кв.м.
 
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №17-1240/1241 від 19 березня 2018 року  приміщення «1», «2», «3», «4», «5», «6», «7», «8» загальною площею - 128,6 кв. м за відсутності встановлених на них технічних пристроїв, приладів, запірно-регулювальної, водорозбірної, змішувальної арматури є транзитними і на забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир житлового будинку не є допоміжними, для обслуговування житлового будинку не використовувались. Натомість приміщення «9» - підвал площею 6.1 кв. м, як є діючим тепловим пунктом і використовується для обслуговування всього житлового будинку, є допоміжним.
За висновками експертизи експлуатація багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 без доступу та використання частини нежитлових приміщень підвалу, а саме : «1», «2», «3», «4», «5», «6», «7», «8» загальною площею 28,6 кв. м  можлива.
Крім того, 25 травня 2017 року до договору оренди нежитлових приміщень                       № 7592 від 12 лютого 2015 року були внесені зміни, відповідно до яких  в оренду були передані нежитлові приміщення підвального поверху, загальною площею 121,0 кв. м за №№ 1-7.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи обох касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» містить визначення поняття приватизації державного житлового фонду, зміст якої полягає у відчуженні на користь громадян України, як квартир, будинків, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.
Відповідно до статті 1 цього Закону, у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
Перелік таких приміщень не є вичерпним.
Згідно зі статтею 10 цього Закону та Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року допоміжні приміщення передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Разом з тим, у багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК України), і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Отже, частина 2 статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на порядок користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.
У той же час законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.
Згідно зі статтею 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.
Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об?єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).
Суд апеляційної інстанції, установивши, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що приміщення № 1-8 є допоміжними, адже, виходячи із способу і порядку їх використання, місця їхнього розташування та загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, не доведено, що вони призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Посилання касаційної скарги на те, що  в спірному приміщенні знаходяться  трубопроводи без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки позивачем не було доведено, що необхідне для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, без доступу до нього експлуатація житлового будинку є неможливою.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України  передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд касаційної інстанції залишає ухвалене судом першої інстанції рішення без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Постанову Херсонського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                        В. М. Сімоненко 
 
                                                                                              А. О. Лесько
 
                                                                                              С. Ю. Мартеєв