ПОСТАНОВА
Іменем України

24 квітня 2019 року 
Київ
справа №554/563/17
адміністративне провадження №К/9901/23480/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О. В., Шарапи В. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.  Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа - інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шпетний П. О., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Микитенка В. М., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: П'янової Я. В. (головуючий), Зеленського В. В., Чалого І. С.
І. Суть спору:
1. У січні 2017 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в м.  Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі також відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шпетного П. О. (надалі також Інспектор), у якому просив скасувати постанову від 14 січня 2017 року серії АР № 700376 про накладення адміністративного стягнення в сумі 510 гривень за частиною другою статті 126, частиною п'ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП).
2. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 19 січня 2017 року приблизно о 01:45 годині він рухався у м. Полтаві по вулиці Ціолковського в бік будинку № 37, керуючи автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1, та був засліплений світлом фар зустрічного автомобіля, тому здійснив короткочасне перемикання дальнього світла, щоб привернути до себе увагу. Однак, у вказаному автомобілі виявився працівник поліції, який зупинив його, не пояснивши причин, після чого попросив надати йому документи водія. Він погодився та передав поліцейському дублікат посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому він просив надати йому перекладача та адвоката, оскільки являється громадянином Іраку, навчається в УМСА на англомовній формі навчання та недостатньо володіє українською мовою. Але це його право було порушене і він не в повній мірі розумів працівників поліції, які спілкувалися з ним українською. Наданий ним працівнику поліції дублікат посвідчення водія, виданим йому в посольстві Іраку в Україні, оскільки оригінал цього посвідчення був викрадений у нього 16 жовтня 2016 року, про що він звертався до поліції. 
3. Відповідач позов не визнав. У запереченні проти позову наполягав на безпідставності останнього та просив відмовити в його задоволенні з огляду на законність і обґрунтованість спірної постанови.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. ОСОБА_1 позивач є громадянином Іраку, нетривалий час проживає в Україні та навчається в Українській медичній стоматологічній академії з англомовним викладанням, українською мовою не володіє.
5. Згідно зі складеною Інспектором постановою від 14 січня 2017 року серії АР №  700376 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень за частиною другою статті 126, частиною п'ятою статті 121 КУпАП з тих підстав, що він 14 січня 2017 року, керуючи автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1, в м. Полтава по вулиці Ціолковського не був пристебнутий ременем безпеки та не надав документи, що надають право керування транспортним засобом.
6. На виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2017 року відповідач доказів на підтвердження законності спірної постанови не надав.
7. На виконання ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року відповідач не надав відеозапису зазначеного адміністративного правопорушення.
8. В аспекті предмету доказування суди констатували відсутність доказів на підтвердження законності спірної постанови Інспектора.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
9. Октябрський районний суд м. Полтави постановою від 20 квітня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2017 року, позов задовольнив: скасував постанову від 14 січня 2017 року серії АР № 700376 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень за частиною другою статті 126, частиною п'ятою статті 121 КУпАП.
10. Ухвалюючи такі рішення, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, виходив із недоведеності належними доказами вини позивача у діянні, що ставиться йому в провину. Також суди дійшли висновку про недотримання відповідачем вимог закону в частині забезпечення позивача перекладачем.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
11. Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
12. У скарзі автор просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити рішення про відмову в позові.
13. Позивач подав заперечення на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
V. Джерела права й акти їх застосування
14. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15. Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
16. Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
17. За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
18. Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
19. Відповідно до частини другої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
20. Згідно з частиною п'ятою статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
21. Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
VI. Висновок Верховного Суду
22. Аналіз обставин справи, установлених судами першої й апеляційної інстанцій у їх взаємному зв'язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваних судових рішень, дає підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними, допустимими та достовірними доказами вини позивача у вчиненні правопорушень, передбачених частиною другою статті 126, частиною п'ятою статті 121 КУпАП.
21. Відтак, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови Інспектора.
22. Доводи касаційної скарги, які зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи, вказаного висновку не спростовують.
23. При цьому в силу вимог частин першої, другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
24. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
25. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
26. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.
2. Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2017 року у справі № 554/563/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    О. В. Білоус
                                                                                                    В. М. Шарапа